Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "31" січня 2017 р. Справа № 906/1118/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Люлевич В,В.- дов. № 3102/11-29 від 05.10.2015

ОСОБА_1- дов. 3 2982/11-15 від 29.09.2015

від відповідача: ОСОБА_2- т.в.о. начальника ДКП "ВЖРЕП"

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Житомирській області

до ДКП" Виробниче житлове ремонтно-експлатаційне підприємство"

про стягнення 35133,94 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача до спеціального фонду державного бюджету Високопічської сільської ради 35133,094 грн. - завданої шкоди навколишньому природному середовищу.

Ухвалою господарського суду від 16.11.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду.

Суд ухвалою від 16.01.2017 в порядку ст.69 ГПК України продовжив строк вирішення спору по 31.01.2017.

В судовому засіданні від 16.01.2017 в порядку ст. 77 ГПК УКраїни оголошувалась перерва до 26.01.2017, в судовому засіданні від 26.01.2017 оголошено перерву до 31.01.2017.

Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с. 92-99).

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.72). Наполягає щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних питаннях, що виникають в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів є Міністерство екології та природних ресурси України та його органи на місцях.

Державна екологічна інспекція у Житомирській області здійснює свої повноваження відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України № 136 від 12.12.2011.

Забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства про охорону і раціонального використання вод та відтворення водних ресурсів згідно Положення про Державну екологічну інспекцію у Житомирській області від 19.12.201 1р. № 136 (далі Положення).

Згідно вищевказаного Положення Інспекція вправі обстежувати в установленому порядку підприємства, установи і організації з метою перевірки додержання ними вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, виконувати в установленому порядку відбір проб, інструментально-лабораторні вимірювання показників складу та властивостей, у тому числі забруднюючих речовин на об'єктах, що обстежуються; перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (ліцензії, дозволи); складати акти перевірок і протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати справи про адміністративні правопорушення у межах повноважень, визначених законом; подавати позови про відшкодування втрат і збитків, «жданих унаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

19.02.2009 Головним державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Житомирської області прийнято рішення № 2/10, за яким, зокрема вирішено ДКП "ВЖРЕП" з 01.03.2009 обмежити здійснення скидів з перевищенням нормативів ГДС; ДКП "ВЖРЕП" досягти нормативів ГДС забруднюючих речовин з очисних споруд каналізації в річку Тетерів; забезпечити щомісячний контроль за якістю стічних вод з очисних споруд каналізації, результати представляти в Державну екологічну інспекцію у Житомирській області, тощо (а.с. 15).

06.03.2013 року Державною екологічною інспекцією у Житомирській області в межах наданих їй повноважень, було проведено позапланову перевірку та складено відповідний акт (а.с. 20-22) Зокрема, в ході даної перевірки встановлено, що КП "ВЖРЕП" не виконується рішення головного державного інспектора з ОНПС Житомирської області № 2/10 від 19.09.2009 про обмеження скидів з перевищенням нормативів гранично допустимого скиду з очисних споруд в р.Тетерів. За 2012 рік в р. Тетерів було скинуто 47,6 тис. м.куб. недостатньо очищених стічних вод.

За результатами вищевказаної перевірки було притягнуто до адміністративної відповідальності начальника ДКП "ВЖЕР" ОСОБА_3 за ч.5 ст. 188-5 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 765,00 грн. Застосований штраф було сплачено ОСОБА_3 20.03.2013 (а.с. 13,14).

За розрахунком, проведеним Державною екологічною інспекцією в Житомирській області за результатами перевірки від 06.03.2013, відповідно до п. 7.1 "Методики розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовиза України 20.07.20009 за № 389, розмір збитків заподіяних державі ДКП "ВЖРЕП" внаслідок скиду недостатньо очищених зворотних вод у р.Тетерів становить 19111,04грн. (а.с. 24-25).

07.05.2013 року за № 36-21/8 Державною екологічною інспекцією у Житомирській області було виставлено відповідачу претензію про відшкодування в місячний термін завданих навколишньому природному середовищу збитків в розмірі 19111.04 грн. (а.с. 23), яка відповідачем залишена без реагування.

11.03.2014 позивачем за № 89/09 направлено на адресу відповідача повідомлення про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у період з 24.03.2014 по 11.04.2014 (а.с. 43 зворотна сторона).

У період з 01.04.2014 по 07.04.2014 проведено планову перевірку дотримання вимог прородоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, та складено відповідний акт (а.с. 34-42) .

В ході вказаної перевірки було встанолено наступні порушення, допущені відповідачем:

- не виконується рішення Головного Державного інспектора з ОПНС Житомирської області № 2/5 від 19.02.2009 про обмеження скидів з перевищенням нормативів ГДС;

- не виконуються п. 4, 5 припису № 125/5 від 09.08.2012 щодо недопущення скиду стічних вод з очисних споруд у водний об'єкт з перевищенням встановлених нормативів ГДС; забезпечення ефективної роботи станції очисних споруд;

- не дотримуються ліміти скидання забруднюючих речовин у водний об'єкт;

- не ведеться первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються.

На підставі виявленого порушення у відповідності до п. 7.1 "Методики розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів" № 389 від 20.07.2009, позивачем здійснено розрахунок збитків, заподіяних державі внаслідок скиду недостатньо очищених зворотних вод у р. Тетерів, розмір яких склав 16022,90 грн. (а.с. 30-31).

01.07.2014 року за № 8055/07-14 позивачем було виставлено відповідачу претензію про відшкодування завданих навколишньому природному середовищу збитків в розмірі 16022,90 грн. та запропоновано в місячний термін відшкодувати вказані збитки за порушення виявленених та зафіксовані актом перевірки від 07.04.2014 року (а.с. 29).

Загальна сума завданих збитків державі по результатами двох перевірок від 06.03.2013 та 07.04.2014 склала 35133,94 грн.

Дані збитки, завдані навколишньому природному середовищу відповідач не відшкодував. Направлені вимоги про відшкодування завданих збитків відповідач залишив без відповіді та задоволення, що стало підставою для зверненян до суду з даним позовом.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивачем при здійснені розрахунку завданих збитків за результатами перевірки від 07.04.2014 року невірно в основу покладено вихідні дані взяті з протоколу № 20-14 вимірювань показників складу та властивойтей вод згідно акту відбору проб вод від 01.04.2014. Звертає увагу суду, що відповідно до проведених вимірювань показників складу та властивостей вод підприємством відповідача скид недостатньо очищених зворотних вод зафіксовано лише в пункті відбору вод на очисних спорудах. В 100 метрах вище забору та в 100 метрах нище забору не було зафіксовано перевищення нормативів ГДС.

Крім того наполягав на застосуванні строків позовної давності.

Позивач щодо застосування строків позовної давності заперечив з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст.1 правила позовної давності, передбачені ЦК України, не застосовуються (якщо інше не встановлено законом) до правовідносин, які виникають у зв 'язку із застосуванням державними органами щодо підприємст, установ, організацій та громадян-суб'єктів підприємницької діяльності встанволеної законодавством відповідальності за вчинення протиправних дій, у тому числі за порушення правил здійснення підприємницької діяльності (зокрема, й вимог конкурентного законодавства). Вказує, що позовна давність має застосовуватись виключно до вимог, що випливають з з майново-господарських зобов'язань, визначених ст. 175 ГК України. Крім того вказав, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За вказаних обставин вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущено.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст.16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов'язком держави.

Реалізація зазначеного обов'язку здійснюється державою через відповідні органи, які зважаючи на приписи частини 2 ст.19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 16 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища. До компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, зокрема, належать:забезпечення формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів.

Водні відносини в Україні регулюються Водним Кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об'єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування (ст.2 Водного кодексу України).

Усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд (ст.3 Водного кодексу України).

За п.п. 1, 3 ч.1 ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов'язані: економно використовувати водні ресурси, дбати про їх відтворення і поліпшення якості вод; використовувати воду (водні об'єкти) відповідно до цілей та умов їх надання; дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.

Усі води (водні об'єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров'ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об'єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод (ст. 95 Водного кодексу України).

За п. 6 ч. 2 ст.70 Водного кодексу України, водокористувачі зобов'язані здійснювати заходи щодо запобігання скиданню стічних вод чи його припинення, якщо вони за обсягом скидання забруднюючих речовин перевищують гранично допустимі нормативи.

Відповідно до ст. ст. 110, 111 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Нормами ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч.1 ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Варто зауважити, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, яка полягає у допущенні підприємством відповідача скидів з перевищенням нормативів гранично допустимих скидів , що встановлено за результатами проведених позивачем перевірок.

Наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, актом перевірки від 06.03.2013 р. (а.с.20-22), довідкою Житомирського обласного управління водних ресурсів про кількість скинутої зворотної води відповідачем з перевищенням ГДС за 2012 рік (а.с.130,131) та протоколами № 42-12 від 04.05.2012, №84-12 від 30.07.2012, № 125-12 від 03.12.2012 вимірювань показників складу та властивостей проб вод, здійснених на підставі актів відбору проб (а. с. 17-19;114,115,117, 118,120,121), підтверджується факт порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства внаслідок скидів забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням встановленого нормативу гранично допустимого скиду в р. Тетерів у 2012 року.

З розрахунку позивача вбачається, що останній здійснено на підставі п. 7.1 "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Мінприроди від 20.07.2009 № 389.

Так, відповідно до п. 7.1 даної Методики (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних водним об'єктам (крім морських вод) внаслідок скидів забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням встановленого нормативу ГДС, грн, здійснюється за формулою:

З = Ккат х КР х kз х [(Мi1 х gi1) + (Мi2 х gi2) + ...(Мim х gim)],

Суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку, що останній здійснено у відповідності до вимог Методики, є правомірним та арифметично вірним.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь держави завданої шкоди внаслідок скидів відповідачем у 2012 р. забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням встановленого нормативу гранично допустимих скидів в розмірі 19111,04 грн. є обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року № 10, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Як наголошувалось вище, відповідачем у відзиві на позов та його представниками в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування до вимог позивача позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами у зобов'язаннях, визначені у главі 19 Кодексу.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Кодексу, частина перша якої пов'язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини сьомої статті 261 Кодексу винятки з цього правила можуть бути встановлені законом.

За приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про стягнення з відповідача 19111,04 грн. завданої шкоди грунтуються на акті перевірки від 06.03.2013.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд України у своїй постанові від 18.11.2015 у справі № 917/2579/14 дійшов висновку про те, що момент виявлення порушення, допущеного у сфері природоохоронного законодавства, є початком перебігу строку позовної давності у таких спорах, що кореспондується з положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України, за якими перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відтак строк позовної давності для позивача розпочався з моменту складення акта перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 06.03.2013 р. та закінчився на підставі ст.257 ЦК України зі спливом трирічного строку, тобто 06.03.2016.

До суду позивач звернувся в листопаді 15.11.2016, що вказує на пропуск позивачем строку позовної давності.

За таких обставин, встановивши обґрунтованість вимог позивача про стягнення шкоди в сумі 19114,04грн., суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з підстав спливу позовної давності, про застосування якої заявлено іншою стороною у справі.

Водночас, суд не погоджується з твердженнями позивача, що до даних правовідносин не застосовується строк позовної давності на підставі ч.2 ст. 1 ЦК України з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 1 ЦК України передбачено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом

Дане положення ч.2 ст. 11 ЦК України слідує з того, що такі відносини не є цивільними, оскільки регулюються за допомогою імперативного методу, котрий не властивий цивільному праву. Сказане стосується також бюджетних та податкових відносин, які за своїм характером є відносинами влади та підпорядкування.

У силу залишкового принципу формування кола суспільних відносин, на які поширюється чинність норм цивільного права (воно регулює всі майнові та немайнові відносини, що мають приватний характер та не віднесені до предмета регулювання інших (спеціальних) галузей права), у багатьох актах законодавства про природні ресурси і навколишнє природне середовище прямо чи опосередковано зазначено про можливість застосування цивільно-правової відповідальності за порушення земельного, водного, лісового, гірничого законодавства, законодавства про надра, про охорону навколишнього природного середовища, атмосферного повітря, законодавства про пестициди і агрохімікати, про відходи, металобрухт, про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Слід звернути увагу на ту обставину, що цивільно-правова відповідальність можлива за порушення публічно-правових норм про природні ресурси і захист навколишнього природного середовища. При цьому питання щодо відшкодування шкоди регулюються саме нормами цивільного законодавства. Однак відшкодування шкоди в цих випадках провадиться на користь державного чи відповідних місцевих бюджетів.

За таких обставин, позивач помилково вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами щодо відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу не регулюються нормами цивільного законодавства та безпідставно вважає, що строк позовної давності щодо стягнення шкоди, нарахованої згідно акту перевірки від 06.03.2013 не минув.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача шкоди в сумі 16022,90грн., завданої внаслідок здійснення скидів зворотних вод в р.Тетерів з перевищенням нормативів ГДС, виявленої внаслідок перевірки, здійсненої у період з 01.04.2014 по 07.04.2014, результати якої зафіксовані в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 07.04.2014, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.1. Методики, наднормативними скидами забруднюючих речовин у водний об'єкт з перевищенням ГДС вважаються: скиди зі зворотними водами забруднюючих речовин з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством, або таких, що не підлягають нормуванню згідно із законодавством; скиди забруднюючих речовин внаслідок порушення регламенту санкціонованого скиду зворотних вод з перевищенням за окремими показниками нормативів ГДС регламенту; скиди забруднюючих речовин внаслідок аварійного скиду зворотних вод; самовільний скид зворотних вод без дозволу на спеціальне водокористування.

Факт наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об'єкт зі зворотними водами встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб'єктів господарювання та розрахунковим методом (п. 2.2. Методики).

При визначенні наднормативних скидів забруднюючих речовин у водний об'єкт зі зворотними водами використовуються результати інструментально-лабораторних вимірювань лабораторій, які атестовані на право проведення відповідних інструментально-лабораторних вимірювань, або розрахункові методи (п. 2.3 )

Згідно п. 2.3.1. Методики, вимірювання, відбір та аналіз проб вод здійснюються відповідно до нормативних документів.

Приписами п. 2.4. Методики встановлено, що з моменту встановлення факту скиду зворотних вод з перевищенням встановлених нормативів ГДС до повного його припинення проби води відбираються не менше трьох разів.

Так, матеріали справи вказують, що відбори проб здійснювались тричі, а саме: 06.03.2013, 03.09.2013 та 01.04.2014, про що були складені відповідні акти.

Відповідно до актів відбору проб відділом інструментально-лабораторного контролю були проведені вимірювання показників складу та властивостей зворотних (стічних) вод ДКП ВЖРЕП с. Висока Піч та складено відповідні протоколи № 16-13 від 12.03.2013, № 83-13 від 09.09.2013, № 20-14 від 07.04.2014. (а.с. 26-28; 122-127).

Відповідно до вищевказаних протоколів, відповідачем з перевищенням нормативів допущено скид аміаку, заліза, фосфатів, ХСК, завислих речовин та БСК-5.

За виявлене порушення позивачем здійснено розрахунок збитків, заподіяних внаслідок скиду недостатньо очищених зворотних вод у р. Тетерів, розмір яких склав 16022,90 грн. (а.с. 30-31; 95-98).

Вищевказаний розрахунок здійснено відповідно до пункту 7.1 "Методики розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів" за формулою:

З = Ккат х КР х kз х [(Мi1 х gi1) + (Мi2 х gi2) + ...(Мim х gim)],;

де Ккат - коефіцієнт, що враховує категорію водного об'єкта, який визначається згідно з додатком 2;

КР - регіональний коефіцієнт дефіцитності водних ресурсів поверхневих вод, який визначається згідно з додатком 3;

kз = 1,5 - коефіцієнт ураженості водної екосистеми;

m - кількість забруднюючих речовин у зворотних водах;

Мi - маса наднормативного скиду i-ї забруднюючої речовини у водний об'єкт зі зворотними водами, т;

gi - питомий економічний збиток від забруднення водних ресурсів, віднесений до 1 тонни умовної забруднюючої речовини, грн/т, який визначається за формулою

g i = g х Аi,

де g - проіндексований питомий економічний збиток від забруднення водних ресурсів у поточному році, грн/т, який визначається за формулою

g = gП х I/100,

де gП - проіндексований питомий економічний збиток від забруднення водних ресурсів у попередньому році, грн/т;

I - індекс інфляції (індекс споживчих цін), середньорічний по Україні за попередній рік, %;

Аi - безрозмірний показник відносної небезпечності i-ї забруднюючої речовини, який визначається із співвідношення за формулою

Аi = 1/ГДКі,

де ГДКi - безрозмірна величина, чисельно рівна ГДКi забруднюючої речовини у воді водного об'єкта відповідної категорії.

З вищенаведеної формули вбачається, для того щоб здійснити розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних водним об'єктам (крім морських вод) внаслідок скидів забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням встановленого нормативу ГДС необхідно визначити показник Мі - масу наднормативного скиду i-ї забруднюючої речовини у водний об'єкт зі зворотними водами.

Розрахунок маси наднормативного скиду забруднюючої речовини у водний об'єкт зі зворотними водами внаслідок перевищення встановленого нормативу ГДС здійснюється відповідно до п. 5.1 Методики за формулою:

Мi = (Сiф - Сiд) х Qiф х t х 10-6 ,

де Мi - маса наднормативного скиду i-ї забруднюючої речовини у водний об'єкт зі зворотними водами, т;

Сiф - середня фактична концентрація i-ї забруднюючої речовини у зворотних водах, г/м3;

Сiд - дозволена для скиду концентрація i-ї забруднюючої речовини, визначена при затвердженні ГДС, г/м3;

Qiф - фактичні витрати зворотних вод, м3/год;

t - тривалість скидання зворотних вод з порушенням нормативів ГДС, год;

10-6 - коефіцієнт перерахування маси забруднюючих речовин.

З даної формули випливає, що для розрахунку маси наднормативного скиду i-ї забруднюючої речовини у водний об'єкт зі зворотними водами (Мі), необхідно визначити показник Сiф - середню фактичну концентрацію i-ї забруднюючої речовини у зворотних водах, г/м3;

Розрахунок вказує, що при визначенні Сiф (середня фактична концентрація i-ї забруднюючої речовини у зворотних водах) аміаку, заліза, фосфатів, ХСК, завислих речовин та БСК-5, позивачем взято дані отримані, за результатами проведених досліджень проб води на підставі протоколів ДЕІ у Житомирській області № 16-13 від 12.03.13, № 83-13 від 09.09.2013, № 20-14 від 07.04.2014.

Показник Qiф - фактичні витрати зворотних вод, визначено за даними статистичної звітності відповідача щодо кількості відведених недостатньо очищених зворотних вод у 2013 році, що становить 46,692 тис м куб.

Тривалість скидання зворотних вод з порушенням нормативів ГДС ( t ), як пояснив позивач, становить один рік.

Проаналізувавши вихідні дані, які закладені в розрахунок збитків, суд дійшов висновку, що розрахунок здійнено з порушенням вимог Методики, оскільки при визначенні середньої фактичної концентрації i-ї забруднюючої речовини у зворотних водах ( Сiф ), а саме: аміаку, заліза, фосфатів, ХСК, завислих речовин та БСК-5, позивачем, в тому числі, взято дані протоколу вимірювань показників складу та властивостей проб вод № 20-14 від 07.04.2014, тобто дані про кількість забруднюючої речовини у зворотних водах, скинутих відповідачем уже в 2014 році. При цьому, фактичні витрати зворотних вод ( Qiф ) взято за 2013 рік.

Оскільки тривалість скидання зворотних вод з порушенням нормативів ГДС позивач визначив 2013 рік і фактичні витрати зворотних вод взято за 2013 р., тому в основу розрахунку для визначення середньої фактичної концентрації аміаку, заліза, фосфатів, ХСК, завислих речовин та БСК-5 у зворотних водах могли бути покладені лише дані вимірювань, проведених у 2013 році.

Суд вважає, що в результаті вказаного має місце невірне визначення маси наднормативного скиду i-ї забруднюючої речовини у водний об'єкт зі зворотними водами ( Мі ), показник якого закладено у формулу розрахунку збитків, що вказує на те що розрахунок збитків, завданих відповідачем в результі відведення в р.Тетерів з перевищенням встановлених нормативів ГДС є невірним.

Таким чином, надані позивачем до справи докази, що обґрунтовують підстави позовних вимог в частині стягнення шкоди в сумі 16022,90 грн., в розумінні ст. 34 ГПК України не є належними та допустимими, тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

В порядку ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.02.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек. з повід.)