ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Справа № 905/2568/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Картере В.І.,
Кролевець О.А.,

розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
на рішення та постановугосподарського суду Донецької області від 06.10.2016 Донецького апеляційного господарського суду від 16.11.2016
у справі№ 905/2568/16
господарського судуДонецької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Корум Донецькгірмаш"
доПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватного акціонерного товариства "Корум Україна"
провизнання припиненим права застави за договорами застави №15-94/19-130/13 від 27.12.2013р., та №15-94/19-77/13 від 30.05.2013 та визнання припиненими зобов'язання за договором застави товарів в обороті №15-94/19-130/13 від 27.12.2013 та договором застави №15-94/19-77/13 від 30.05.2013,
за участю представників:
від позивача: Афіногенов А.В.,від відповідача: Гладіліна О.В.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.12.2016 касаційну скаргу ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у справі №905/2568/16 прийнято до провадження у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Картере В.І., Кролевець О.А. у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2016.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.01.2017 продовжено строк та відкладено розгляд касаційної скарги.

1. Зміст позовних вимог та стислий виклад підстав подання позову

ТОВ "Корум Донецькгірмаш" звернулося до господарського суду із позовом до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання припиненим права застави за договорами застави №15-94/19-130/13 від 27.12.2013 та №15-94/19-77/13 від 30.05.2013; визнання припиненим зобов`язання за договором застави товарів в обороті №15-94/19-130/13 від 27.12.2013 та договором застави №15-94/19-77/13 від 30.05.2013.

З посиланням на ст.ст 593, 607 Цивільного кодексу України позов обгрунтовано тим, що відповідач як заставодержатель звернувся до суду в іншій справі про звернення стягнення на предмет застави за вищезазначеними договорами застави і вказаними діями порушуються права позивача, оскільки банк не визнає наявності підстав для припинення права застави.

2. Стислий виклад суті рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Донецької області від 06.10.2016 у справі №905/2568/16 (суддя: Уханьова О.О.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.11.2016 (судді: Агапов О.Л. - головуючий, М`ясищев А.М., Сгара Е.В.), позов задоволено частково, визнано припиненим право застави за договорами застави №15-94/19-130/13 від 27.12.2013., та №15-94/19-77/13 від 30.05.2013, у задоволенні іншої частині позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано посиланням, зокрема, на ст.ст. 15,16, 572, 587, 593 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди дійшли висновку, що наявність у господарському суді позову про звернення стягнення на предмети застави свідчить про наявність у позивача порушеного права, яке підлягає захисту.

Судами взято до уваги заяву працівника підприємства позивача ОСОБА_8, якою підтверджується факт реальної втрати майна підприємством позивача.

Враховуючи, що предметом договорів застави фактично було обладнання та товари в обороті, що виготовлялись безпосередньо на обладнанні, яке знищено (втрачено), господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про фактичне припинення права застави відповідно до положень ст.593 ЦК України, оскільки у позивача, по-перше, відсутнє інше будь-яке майно, а, по-друге, він позбавлений можливості виготовляти будь-які товари, оскільки знищене обладнання, на якому ці товари виготовлялись.

3. Підстави, з яких оскаржено судові рішення господарських судів

ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", не погоджуючись із судовими рішеннями, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою та додатковими поясненнями, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати і прийняти нове рішення про відмову у позові.

У скарзі містяться посилання на ст.ст. 576, 579, ч.2 ст. 580, ч.2 ст. 587, п.2 ч.1 ст. 593 ЦК України.

Скаржник вказує, що згідно п.2 ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави. Ця підстава не є універсальною для припинення застави, оскільки ч.2 ст.580 та ч.2 ст.587 ЦК України покладають на заставодавця обов`язок відновити або замінити предмет застави.

Скаржник вважає, що заява громадянина ОСОБА_8 від 02.10.2016 не є доказом в розумінні ст.32 ГПК України і не може встановлювати факт втрати заставного майна позивачем. Діяльність цього працівника була пов`язана з комп`ютерними сітями, серверами, внутрішніми корпоративними ІТ-системами та їх безпекою. Ця посада не має відношення до безпосередньої виробничої діяльності підприємства. Постає питання, яким чином цей працівник був обізнаний з текстом договорів застави, щоб порівняти майно, що наявне та відсутнє, яким чином невідомі озброєні люди дозволили йому вільно пересуватися по території підприємства та який час знадобився цій особі для обстеження території підприємства та встановлення відсутності 669 найменувань різного роду виробничих запасів, сировини, матеріалів та 841 основних засобів та обладнання.

Господарські суди попередніх інстанцій не дослідили обставин втрати майна і документи, що підтверджують втрату предмета застави, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які письмові або речові докази на підтвердження факту втрати.

Відповідач також вказує, що позивач, в порушення умов договору застави, не повідомив банк про втрату предмета застави та не надав для заміни інше майно.

Висновки судів про те, що подання позову банком про звернення стягнення на передане в заставу майно порушує інтереси заставодавця, суперечать загальній концепції господарського процесуального права.

Виходячи з аналізу норм параграфу 6 розділу 1 глави 49 книги п`ятої Цивільного кодексу України, у разі втрати предмета застави заставодавцем, якщо він не замінив предмет застави, порушуються охоронювані законом інтереси заставодержателя, а не заставодавця, який не виконав свої зобов`язання за договором застави.

Пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет застави свідчить саме про порушення прав банку, як кредитора та заставодержателя і ніяким чином не може свідчити про наявність порушеного права з боку заставодавця.

Пред`явлення ТОВ "Корум Донецькгірмаш" позову про припинення права застави є спробою уникнення відповідальності за неналежне виконання ПрАТ "Корум України" зобов`язань за кредитним договором та ТОВ "Корум Донецькгірмаш" за договорами застави.

Скаржник вважає, що майно, яке є предметом застави, є в наявності та використовується позивачем у виробничій діяльності за місцем фактичного перебування на цей час.

4. Доводи, викладені у відзиві та письмових поясненнях на касаційну скаргу

ТОВ "Корум Донецькгірмаш" у відзиві на касаційну скаргу не погоджується з її доводами, вважає їх необгрунтованими, та просить залишити оскаржувані рішення без змін. Позивач зазначає, що факт втрати майна доведено поясненнями працівника підприємства.

ТОВ "Корум Донецькгірмаш" вказує, що у серпні 2014 року відбулося незаконне привласнення та розпорядження майном підприємства. Позивач звертався до органів внутрішніх справ, що підтверджується листом-повідомленням про кримінальне правопорушення.

Факт захоплення майна підприємства також підтверджується Витягом з кримінального провадження №0001303 від 06.11.2014 та листом слідчого.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

30.05.2013 між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ПрАТ "Торгова компанія "Гірничі машини", в подальшому ПрАТ "Корум Україна", як позичальником украдено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/19-8/13.

ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на виконання вказаного договору перерахував позичальнику кредитні кошти.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-8/13 від 30.05.2013 між відповідачем як заставодержателем та позивачем як заставодавцем укладено договір застави товарів в обороті №15-94/19-130/13 від 27.12.2013.

За п.1.2 договору предметом застави є товари в обороті (виробничі запаси сировини, матеріалів, листовий і сортовий металопрокат, злитки, допоміжні матеріали, заготовки і ін.) в асортименті на загальну суму 6 022 100 грн., перелік яких викладений у додатку №1 до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Майно може бути замінено на інші товари в обороті, такого ж виду та загальної вартості, що зазначені в додатку №1 до цього договору або його перевищувати.

Відповідно до п.1.4 договору на строк дії договору майно залишається у користуванні заставодавця та знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Івана Ткаченко, буд.189.

Згідно п.3.1.4 договору за умови загибелі, втрати чи пошкодження майна і невиконанні при цьому заставодавцем умов, викладених у п.3.2.1 цього договору, заставодержатель має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань, що випливають із кредитного договору.

Відповідно до п.3.2.1 договору заставодавець зобов`язаний у випадку загибелі, втрати або пошкодження майна з будь-якої причини протягом 48 годин з моменту настання цього випадку письмово повідомити про це заставодержателя і протягом 3 робочих днів з моменту надіслання повідомлення замінити майно іншим, належним заставодавцю на праві власності майном за згодою заставодержателя.

За п.6.1 договору ризик випадкової загибелі майна або його випадкового зіпсування несе заставодавець.

Також, 30.05.2013 в забезпечення належного виконання умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-8/13 від 30.05.2013 між відповідачем як заставодержателем та позивачем як заставодавцем укладено договір застави №15-94/19-77/13.

Відповідно до п.1.2 договору, в редакції договору про внесення змін №20-2124/3-1 від 28.08.2014, предметом застави є основні засоби, а саме обладнання: перелік якого викладено в додатку №1 до договору про внесення змін №20-2124/3-1 від 28.08.2014 до договору застави №15-94/19-77/13 від 30.05.2013, який є невід`ємною частиною цього договору.

За п.1.4 договору, в редакції договору про внесення змін від 27.12.2013, сторони цього договору оцінюють майно у 35 957 900 грн.

Згідно п.3.1.4 договору за умови загибелі, втрати чи пошкодження майна і невиконанні при цьому заставодавцем умов, викладених у п.4.1.1 цього договору, заставодержатель має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань, що випливають із кредитного договору.

Відповідно до п.4.1.1 договору заставодавець зобов`язаний у випадку загибелі, втрати або пошкодження майна з будь-якої причини протягом 48 годин з моменту настання цього випадку письмово повідомити про це заставодержателя і протягом 3 робочих днів з моменту надіслання повідомлення замінити майно іншим, належним заставодавцю на праві власності майном за згодою заставодержателя.

Ризик випадкової загибелі майна або його випадкового пошкодження несе заставодавець згідно п.7.1 договору.

У нотаріально посвідченій 02.10.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. за реєстровим №2425 заяві працівника підприємства позивача ОСОБА_8, вказується, що останній в 2014 році працював спеціалістом з безпеки ІТ та каналів зв`язку Департаменту безпеки на підприємстві позивача за адресою м. Донецьк, вулиця І. Ткаченка, 189. У серпні 2014 року невідомі озброєні люди, з використанням вогнепальної зброї, захопили вищезазначене підприємство: будівлі та споруди на території підприємства, а також всі матеріально-технічні цінності, які належали підприємству. Після захоплення підприємства заявник двічі перебував на території підприємства (початок вересня та жовтня 2014р.). Під час перебування на території підприємства бачив, що труби, металеві листи, швелери, шестигранники, вуголки, тобто матеріальні цінності, що раніше використовувались у роботі підприємства, фактично знищені, порізані на металобрухт. Крім того, заявник побачив, що виробнича діяльність не ведеться, все обладнання (станки, котли, печі, зварювальні апарати, компресори, преси, крани тощо) розібране, знищено та перебуває у стані, що не підлягає ремонту або відновленню.

З копії довідки від 04.10.2016 за підписом директора ТОВ "Корум Донецькгірмаш" встановлено, що все майно, що належало підприємству, знаходилось за адресою: м. Донецьк, вулиця І. Ткаченка, 189 та було передано в іпотеку та заставу відповідачу. Інше майно у підприємства відсутнє.

6. Норми права, на які звертається увага при вирішенні спору

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст.40 Закону України "Про заставу" предметом застави товарів в обороті або у переробці можуть бути сировина, напівфабрикати, комплектуючі вироби, готова продукція тощо.

За положеннями ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За ст.580 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави несе власник заставленого майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави заставодавець на вимогу заставодержателя зобов`язаний надати рівноцінний предмет або, якщо це можливо, відновити знищений або пошкоджений предмет застави.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про заставу" ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави несе власник заставленого майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави заставодавець на вимогу заставодержателя зобов`язаний надати рівноцінний предмет або, якщо це можливо, відновити знищений чи пошкоджений предмет застави.

Згідно ст.587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобов`язана, якщо інше не встановлено договором, вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; утримувати предмет застави належним чином; негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави. Заставодавець, який володіє предметом застави, у разі втрати, псування, пошкодження або знищення заставленого майна з його вини зобов`язаний замінити або відновити це майно, якщо інше не встановлено договором.

За ст.10 Закону України "Про заставу" якщо предмет застави не підлягає обов`язковому страхуванню, він може бути застрахований за згодою сторін на погоджену суму, але не більшу за його ринкову вартість. У разі настання страхового випадку предметом застави стає право вимоги до страховика.

Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється, зокрема, у разі втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави.

Згідно ст.28 Закону України "Про заставу" застава припиняється, зокрема, в разі загибелі заставленого майна.

За ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

7. Норми права та мотиви, з яких виходить касаційна інстанція при прийнятті постанови

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Визнаючи припиненим право застави за договорами застави №15-94/19-130/13 від 27.12.2013, та №15-94/19-77/13 від 30.05.2013, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що заява працівника підприємства позивача ОСОБА_8 підтверджує факт реальної втрати майна підприємством позивача.

Також суди вказали, що копія довідки від 04.10.2016 директора ТОВ "Корум Донецькгірмаш", копія Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна №69677176 від 04.10.2016 та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №50450487 від 04.10.2016 свідчить про відсутність у позивача будь-якого іншого нерухомого та рухомого майна.

Статтями 593 ЦК України та 28 Закону України "Про заставу" встановлено підстави припинення застави, зокрема при втраті предмета застави.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасними висновки попередніх судових інстанцій у даному випадку про наявність підстав для застосування ст.593 ЦК України та визнання застави припиненою.

Згідно ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін зобов`язання, насамперед інтересів кредитора, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання зобов`язання.

За змістом частини першої статті 589 ЦК правовим наслідком невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, є виникнення у заставодержателя права звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, укладаючи договір застави, заставодавець бере на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником (у межах вартості предмета застави).

Тому при застосуванні положень ст. 593 ЦК України слід врахувати, що втрата предмета застави сама по собі не завжди припиняє зобов`язання з приводу застави.

Як вбачається із встановлених судами обставин, сторони в договорах погодили, що ризик випадкової загибелі майна або його випадкового пошкодження несе заставодавець.

У разі встановлення факту втрати, дослідженню підлягає питання щодо можливості заміни предмета застави.

Крім того, судами не звернуто увагу на п.3.2.4 договору застави №15-94/19-130/13 від 27.12.2013 та п.4.1.4 договору застави №15-94/19-77/13 від 30.05.2013 щодо обов`язку заставодавця застрахувати заставлене майно та не досліджено їх виконання.

Висновки судів попередніх інстанцій фактично ґрунтуються лише на поясненнях працівника позивача.

Сам факт здійснення антитерористичної операції на території, де знаходиться майно заставодавця, не є обставиною для припинення застави в судовому порядку.

Крім того, суди попередніх інстанцій помилково вказали на порушення прав позивача діями відповідача у зв`язку із зверненням до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Договір застави є одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. За його змістом відповідно до ст.572 ЦК України заставодержатель має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна.

У разі відчуження предмета застави, передачі його у користування іншій особі або іншого розпорядження цим предметом у інший спосіб саме право заставодержателя є порушеним (див. постанову ВСУ від 04.11.2015 у справі №922/3131/14).

Згідно ч.1 ст.47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За приписами процесуального законодавства рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене вище прийняті у цій справі рішення та постанова не відповідають наведеним нормам процесуального права.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим суди прийшли до передчасних висновків по справі, а постановлені судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

Тому рішення та постанова у цій справі підлягають скасуванню, а справа направляється на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, дослідити умови договорів застави, перевірити належним чином доводи та докази позивача про втрату предмета застави, та доводи відповідача про наявність вказаного майна, дослідити можливість заміни предмета застави, наявність/відсутність порушеного права у позивача, яке б підлягало захисту у судовому порядку за цим позовом та в залежності від встановлених обставин слід вирішити спір у відповідності з нормами процесуального права та матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, зокрема, на предмет підстав та порядку припинення застави.

При розгляді позову у цій справі судам слід звернути увагу на норми права щодо здійснення виконавчого провадження на рішення суду про звернення стягнення на заставу, предмет якої відсутній.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 06.10.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.11.2016 у справі №905/2568/16 скасувати.

Справу №905/2568/16 передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: В. Картере

О. Кролевець