ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.02.2017 Справа № 905/3298/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Бокової Ю.В., суддів Чорненької І.К., Попова О.В.,

при секретарі судового засідання Степаненко Д.І,

розглянувши матеріали справи за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Бугас

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківська харчосмакова фабрика", м. Костянтинівка

про стягнення заборгованості в сумі 101413,22 грн., з яких: 66000,00 грн. - основний борг, 26351,99 грн. - пеня, 2060,00 грн. - 3 % річних, 7001,23 грн. - індекс інфляції

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Ларіна М.В. за довіреністю б/н б/д, Ляховський О.П. за довіреністю б/н б/д

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, с. Бугас звернулась до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківська харчосмакова фабрика", м. Костянтинівка про стягнення заборгованості в сумі 101413,22 грн., з яких: 66000,00 грн. - основний борг, 26351,99 грн. - пеня, 2060,00 грн. - 3 % річних, 7001,23 грн. - індекс інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором перевезення та транспортного експедирування № 263/14 від 16.07.2014р., у зв'язку з чим виникла стягувана заборгованість.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 526, 527, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судові засідання з'явились, проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у наданому відзиві на позовну заяву. Зокрема, у вказаному відзиві відповідач посилався на те, що зазначені у позовній заяві вимоги щодо сплати послуг за перевезення вантажу 12.01.2016р. та 13.01.2016р. не можуть бути предметом розгляду у рамках цієї позовної вимоги, оскільки предметом позову є невиконання або неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором перевезення та транспортного експедирування № 263/14 від 16.07.2014р., строк дії якого закінчився 31.12.2015р. Просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, передбачений ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України та п. 168 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.06.1969р. № 401.

12.01.2017р. представник позивача через канцелярію суду надав заперечення на відзив відповідача, в яких зазначив, що відповідач помилково посилається на положення ст. 925 ЦК України та на Статут автомобільного транспорту УРСР, оскільки, на його думку, наведені нормативно-правові норми не регулюють спірні правовідносини. Крім того наполягав на тому, що між сторонами існують договірні відносини з транспортного експедирування, що регулюються статтями 929-935 ЦК України.

24.01.2017р. представник відповідача через канцелярію суду надав доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких зазначив, що укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю суттю є договором перевезення, а не договором транспортного експедирування, як стверджує позивач, а тому до спірних відносин, що виникли при реалізації сторонами його умов треба застосовувати правові норми, що регулюють правовідносини у сфері безпосереднього перевезення вантажів, а не надання послуг транспортного експедирування.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомленого представника позивача у світлі приписів ст. ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Під час судового розгляду справи представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками у відповідності із ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.2014 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, с.Бугас (далі - Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дружківська харчосмакова фабрика", м. Костянтинівка (далі - Замовник) укладено договір перевезення та транспортного експедирування № 263/14 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого експедитор приймає на себе обов'язки доставити ввірений йому для перевезення та транспортного експедирування вантаж відповідно до товарно-транспортної накладної до пункту призначення та видати його вказаному замовником отримувачу, а замовник зобов'язується здійснити оплату за надані послуги з перевезення та транспортного експедирування вантажу протягом семи банківських днів з моменту видачі експедитором оригіналів рахунку-фактури, акту, пн та ТТН з печаткою перевізника.

Ціна за надані послуги з перевезення та транспортного експедирування визначається в узгодженій обома сторонами заявці, яка є невід'ємною частиною договору (п. 2.1. договору).

Розділом 3 Договору визначені обов'язки перевізника. Так, відповідно до п. 3.1 перевізник зобов'язаний прийняти вантаж до перевезення та транспортного експедирування, перевірити збереження пакування та його комерційного вигляду, кількість вантажу відповідно до товарно-транспортних документів, відповідність укладання та кріплення вантажу вимогам безпеки руху.

Відповідно до п. 4.1. договору замовник зобов'язаний не пізніше одного дня до здійснення перевезення надати експедитору письмову необхідну заявку на перевезення та транспортне експедирування вантажу.

Згідно п. 5.1. договору оплата за вказані послуги у п.п.1 даного договору здійснюється шляхом перерахування на розрахунковий рахунок експедитора (безготівковий розрахунок).

За несвоєчасну оплату послуг експедитора замовник сплачує пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми (п. 6.5. договору).

Відповідно до п. 8.6. договору договір діє з моменту підписання та до 31 грудня 2015 року.

Усі суперечки та розбіжності, які виникають із даного договору або у зв'язку з ним, вирішуються шляхом переговорів. У випадку недосягнення згоди, спір передається на вирішення господарського суду відповідно до чинного законодавства України (п. 9.1. договору).

Зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток сторін. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений, у судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак в силу положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як випливає зі змісту ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивачів суб'єктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку Відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для Позивача зумовлює відмову у задоволені позову.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам договір перевезення та транспортного експедирування від 16.07.2014 р. № 263/14 є змішаним договором, який містить елементи договору перевезення та транспортного експедирування, оскільки згідно з його умовами до обов'язків перевізника належить надання послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також з організації таких перевезень, які підпадають під правове регулювання норм ст.ст. 908-928 та 929-935 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем було надано, а відповідачем прийнято транспортно-експедиторські послуги, що підтверджується актами надання послуг № 701 від 01.07.2015р. на суму 44650,00 грн., № 993 від 20.09.2015р. на суму 11200,00 грн., № 989 від 29.09.2015р. на суму 4100,00 грн, № 1037 від 06.10.2015р. на суму 3700,00 грн., № 1160 від 12.11.2015р. на суму 3000,00 грн., № 1376 від 26.11.2015р. на суму 3400,00 грн., № 1371 від 27.11.2015р. на суму 21800,00 грн., № 1526 від 10.12.2015р. на суму 6200,00 грн., підписаними сторонами договору.

Факт перевезення вантажу підтверджується також наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними № 1301/1, № В4/0712, № 2011-3, № 2411-4, № 0210-3, №2509-4, № 1509-2, № В4/0712.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

На виконання п. 1.1. договору позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату № 717 від 20.06.2015р. на загальну суму 44650,00 грн., № 1013 від 20.09.2015р. на загальну суму 11200,000 грн., № 1005 від 29.09.2015р. на загальну суму 4100,00 грн., № 1032 від 06.10.2015р. на загальну суму 3700,00 грн., № 1159 від 12.11.2015р. на загальну суму 3000,00 грн., № 1374 від 26.11.2015р. на загальну суму 3400,00 грн., № 1368 від 27.11.2015р. на загальну суму 21800,00 грн., № 1522 від 10.12.2015р. на загальну суму 6200,00 грн., а також № 5 від 13.01.2016р. на загальну суму 4500,00 грн.

Проте, відповідач свої грошові зобов'язання за договором перевезення та транспортного експедирування № 263/14 від 16.07.2014р. виконав неналежним чином, послуги, отримані згідно актів приймання-передачі надання робіт (послуг) оплатив не в повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сплачено грошові кошти на загальну суму 320100,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 10713 від 30.12.2015р. на суму 12000,00 грн., № 10548 від 21.12.2015р. на суму 14200,00 грн., № 104100 від 14.12.2015р. на суму 4000,00 грн., № 10315 від 09.12.2015р. на суму 6200,00 грн., № 9473 від 19.10.2015р. на суму 15800,00 грн., № 9436 від 15.10.2015р. на суму 19500,00 грн., № 9394 від 13.10.2015р. на суму 11800,00 грн., № 9340 від 08.10.2015р. на суму 12650,00 грн., № 8722 від 27.08.2015р. на суму 15400,00 грн., № 8681 від 21.08.2015р. на суму 11800,00 грн., № 8656 від 20.08.2015р. на суму 11800,00 грн., № 8607 від 18.08.2015р. на суму 11200,00 грн., № 8512 від 07.08.2015р. на суму 12000,00 грн., № 8470 від 06.08.2015р. на суму 10000,00 грн. та № 8331 від 28.07.2015р. на суму 10000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 27.09.2016р. на адресу відповідача була надіслана претензія вих. № 1.09/16 від 20.09.2016р. про відшкодування заборгованості за договором перевезення і транспортного експедирування №263/14 від 16.07.2014р., в якій зазначено про те, що загальна сума заборгованості станом на 14.09.2016р. складає 88514,04 грн., з яких 66000,00 грн. - заборгованість, 17917,64 грн. - пеня, 1399,56 грн. - 3% річних, 3196,84 грн. - інфляційні втрати. Також запропоновано відповідачу перерахувати протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії вказану заборгованість на рахунок позивача.

21.10.2016р. відповідачем на адресу позивача був надісланий запит № 781/10 від 21.10.2016р. щодо надання додаткових документів для можливості розгляду претензії, в якій відповідач повідомив про відсутність у ТОВ «Дружківська харчосмакова фабрика» необхідних документів для можливості розгляду претензії ФОП ОСОБА_1 вих. № 1.09/16 від 20.09.2016р. по суті заявлених вимог, у зв'язку з чим просив протягом 30 календарних днів в моменту отримання цього запиту направити на адресу ТОВ «Дружківська харчосмакова фабрика» оригінали або належним чином завірені копії наступних документів: договір перевезення і транспортного експедирування № 263/14 від 16.07.2014р., акти виконаних робіт (наданих послуг), товаротранспортні накладні, заявки на надання послуг на перевезення і транспортне експедирування.

Відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 ЦК України).

Згідно з приписами статті 925 ЦК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред'явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами).

Позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

До вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до частини п'ятої статті 315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Норми частини третьої статті 925 ЦК України та частини п'ятої статті 315 Господарського кодексу України співвідносяться між собою як загальна та спеціальна: за загальним правилом до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Із наданих позивачем доказів, підтверджуючих факт надання послуг, а саме: актів виконаних робіт, рахунків на оплату вбачається, що відповідачу в період з 16.07.2014 р. по 31.12.2015 р. були надані транспортно-експедиторські послуги, які складаються з перевезення та експедирування вантажу.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.01.2017 р. було зобов'язано позивача надати розрахунок позовних вимог за договором №263/14 від 16.07.2014р. окремо за кожною послугою ( перевезення та експедирування) за кожним актом виконаних робіт.

Позивач ухвалу суду від 25.01.2017 р. не виконав, калькуляцію послуг не надав.

Під час розгляду справи представником позивача не було надано ані усних, ані письмових пояснень з цього приводу.

Таким чином, позивач не довів суму заборгованості, яка підлягає стягненню, зокрема, за надані експедиторські послуги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 24.11.2016 р., тобто після спливу шестимісячного строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за договором. Враховуючи те, що суд позбавлений можливості самостійно визначити суму позовних вимог, в тому числі, за експедиторські послуги, суд вбачає наявність підстав для відмови у позові, у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Крім того, надані позивачем в підтвердження транспортно-експедиторських послуг за заявкою від 12.01.2016 р. № 1 товарно-транспортні накладні № Р66 від 12.01.2016 р. та № 1301/1 від 13.01.2016р., не можуть бути прийняті судом до уваги, як докази наданих послуг, оскільки надані копії товаро-транспортних накладних не підтверджують надання транспортно-експедиторських послуг саме позивачем. Також позивачем не надано жодного акту надання послуг за заявкою від 12.01.2016 р., обов'язковість якого передбачена п. 1.1 Договору.

Також позивичем заявлені вимоги про стягнення 26351,99 грн. пені, 2060,00 грн. 3 % річних та 7001,23 грн. індексу інфляції.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно п. 5.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу).

Приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 26351,99 грн. пені, 2060,00 грн. 3 % річних та 7001,23 грн. індексу інфляції, оскільки строк позовної давності щодо стягнення заборгованість, на суму якої їх нараховано,є таким, що сплинув.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовий збір покладається на позивача, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Бугас до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківська харчосмакова фабрика", м. Костянтинівка про стягнення заборгованості в сумі 101413,22 грн., з яких: 66000,00 грн. - основний борг, 26351,99 грн. - пеня, 2060,00 грн. - 3 % річних, 7001,23 грн. - індекс інфляції - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 06.02.2017р.

Головуючий суддя Ю.В. Бокова

Суддя І.К. Чорненька

Суддя О.В. Попов