ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 січня 2017 р. Справа № 903/851/16

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації

про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладенні договору

Суддя Шум М. С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3, договір №11/11/16-1 від 11.11.2016р.

від відповідача: ОСОБА_4, довір. б/н. від 16.11.2016р.

від третьої особи: н/з

Суть спору: позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладенні договору, та просить викласти спірні пункти договору №06/10/16-4 від 06.10.2016р. у наступній редакції:

п.2.1.14. Перерахувати кошти від продажу квитків на проїзд в автобусі та за перевезення багажу перевізникові не пізніше пяти днів з дня відправлення відповідного рейсу, за вирахуванням коштів за обовязкові послуги підприємства;

п.2.4.3. Здійснити продаж квитків через водія перевізника після закриття квитково касової відомості;

п.3.1. перевізник доручає підприємству організувати продаж квитків на зазначені маршрути, які обслуговує перевізник терміном на один рік з наступним письмовим погодженням цього права на наступний рік щороку до 30 травня. При цьому підприємство із загальної суми від реалізації квитків по тарифу на проїзд за перевезення пасажирів сплачує страховій компанії суми страхових внесків, згідно окремого договору. Грошові кошти в розмірі 90% від суми, що залишилася підлягають перерахуванню на розрахунковий рахунок перевізника;

п.3.4. у разі продажу квитків водієм перевізника після закриття квитково-касової відомості частину автостанційного збору, за вирахуванням вартості послуг з касового продажу квитків громадянам, та суму винагороди за надання послуг згідно з предметом цього договору, за вирахуванням вартості автостанційних послуг з продажу квитків, перевізник зобов'язаний перерахувати автостанції, на якій пасажир повинен здійснити посадку;

п.3.5. Порядок фіксації кількості квитків, проданих водієм перевізника після закриття квитково-касової відомості, встановлюється за домовленість сторін;

п.4.2.1. За зрив рейсу без попередження відповідно до підпункту 2.3.5 пункту 2.3 цього договору та за відсутності форс-мажорних обставин:

- у приміському сполученні 5 грн.;

- у міжміському сполученні 10 грн.;

п.4.2.3. За зміну класу рухомого складу, про яку не було повідомлено відповідно до підпункту 2.3.2 пункту 2.3 цього договору 10 грн.;

п.4.4. Штрафні санкції за цим договором сплачуються шляхом виставлення рахунку стороною, стосовно якої вчинено порушення цього договору, з наступною сплатою стороною, яка вчинила порушення, коштів шляхом їх перерахування на банківський рахунок протягом десяти робочих днів.

Водночас, не доповнювати наступними спірними пунктами договір № 06/10/16-4 від 06.10.16р. про надання автостанційних послуг між ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1:

п.2.3.10. Зобовязати водіїв:

п.2.3.10.1. По прибуттю автобуса на АС виконувати розпорядження та вказівки персоналу автостанції з питань організації перевезень і безпеки та дотримуватися "Правил надання послуг пасажирського автотранспорту", інших нормативних документів;

п.2.3.10.2. Проводити посадку пасажирів на АС за участю водія і тільки з касовими квитками не зупиняти автобус в недозволеному на це місці та не допускати підбору пасажирів без квитків на території автостанції;

п.2.3.10.3. Перевезення пасажирів здійснювати згідно встановленого розкладу руху на закріпленому маршруті та забезпечувати збереження багажу і обслуговування пасажирів на всьому маршруті згідно "Правил надання послуг пасажирського автотранспорту";

п.2.3.10.4. В разі неможливості виконання рейсу з технічних або інших поважних причин повідомляти підприємство не пізніше ніж за 24 години до відправлення автобуса;

п.2.3.10.5. Забезпечувати проїзд пасажирів до зупинки призначення за маршрутом без додаткових витрат у разі припинення поїздки через технічну несправність автобуса;

п.3.6 Витрати повязані із банківським обслуговуванням і інкасацією виручки покладаються на перевізника;

п.3.7 Доходи від перевезення багажу по реалізованих касою квитках, розподіляються порівну;

п.4.2.4. За підбір безквиткових пасажирів та їх самовільне обілечування водієм автобуса на території автостанції:

- 10 грн. за кожного пасажира в автобусах приміського сполучення;

- 20 грн. за кожного пасажира в автобусах міжміського сполучення;

- 30 грн. за кожного пасажира в автобусах міжобласного сполучення;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.10.2016р. між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації укладено договори про організацію перевезень пасажирів №2435, №2443 та №2446. На виконання п.2.2.4 усіх вищевказаних договорів позивачем на адресу. ПрАТ Волинське обласне підприємство автобусних станцій (відповідач) було надіслано проект договору про надання автостанційних послуг №06/10/16-4 від 06.10.2016р., який був розроблений на основі Примірної форми договору про падання послуг автостанцією перевізникові, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку України від 30.11.10р. №860.

Однак, позивач не погодився із запропонованою відповідачем новою редакцією пунктів 2.3.10.1, 2.3.10.2, 2.3.10.3, 2.3.10.4, 2.3.10.5, 3.7, 4.2.4, зміною існуючої редакції п.4.4, та вилученням із договору пунктів 2.4.3.,3.4.,3.5, звернувся до суду з даним позовом (а.с. 4-13).

Ухвалою суду від 28.11.2016р. порушено провадження у справі та на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації, як організатора перевезень на підставі договорів про організацію перевезень №2435, №2443 та №2446 від 04.10.2016р., оскільки рішення з господарського спору може вплинути на його права або обов'язки щодо однієї із сторін.

У судових засіданнях 12.02.2016р. 17.01.2016р. та 31.01.2017р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у відзиві від 12.12.2016р. та представник у судових засіданнях позов заперечив. Додатково зазначив, що з метою врегулювання правовідносин, в строки, передбачені законодавством, а саме 25.10.2016р., підприємством був складений протокол розбіжностей від 24.10.2016р., разом із підписаним примірником договору про надання автостанційних послуг був повернутий стороні позивача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації письмових поясненнях по справі на день слухання справи не подала, уповноваженого представника не направила.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до справи докази, господарський суд -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є субєктом підприємницької діяльності, що здійснює перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування.

04.10.2016р. між ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ОСОБА_2 інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації (організатор) укладено договори про організацію перевезень пасажирів за №2427, №2435, №2443 та №2446.

Відповідно до п. 2.2.4 договорів перевізником на адресу ПрАТ Волинське обласне підприємство автобусних станцій (відповідач) було надіслано проект договору про надання автостанційних послуг №06/10/16-4 від 06.10.2016р., який був розроблений на основі Примірної форми договору про падання послуг автостанцією перевізникові, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку України від 30.11.10р. №860 .

27.10.2016р. від відповідача на адресу перевізника надійшов договір з протоколом розбіжностей від 24.10.2016р. вищевказаного договору .

Предметом даного судового розгляду є вимоги перевізника до автостанції про врегулювання розбіжностей за договором про надання автостанційних послуг.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

За змістом ч.ч. 1 - 3 ст. 32 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором.

Предметом договору №06/10/16-4 від 06.10.2016р. автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов'язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Власники автостанцій зобов'язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

У відповідності з п. 114 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (надалі - Правил) перевізник укладає з автостанцією договір про надання послуг з автостанцією, яким визначаються перелік та обсяги послуг, їх вартість і порядок проведення розрахунків. Примірну форму договору затверджує Мінінфраструктури.

Порядок розрахунку вартості послуг, що надаються автостанцією перевізникові, визначає Мінінфраструктури.

В п.п.5.1.-5.5. Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.09.2010р. № 700, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2010р. за № 1068/18363, зазначено, що відносини власника та перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, які проходять через автостанцію, згідно з пунктом 114 Правил визначаються договором про надання послуг автостанціями, примірна форма якого визначається Міністерством інфраструктури України.

На обумовлений сторонами строк договором визначаються: перелік та обсяги обов'язкових та інших послуг, що надаються автостанцією перевізникові; вартість обов'язкових послуг у відсотках від загальної суми вартості проїзду від реалізованих через каси автостанцій квитків та порядок проведення розрахунків; порядок та строки погодження додаткових рейсів; умови для відпочинку водіїв та відстою автобусів на території автостанції; строки перерахування автостанцією коштів від продажу квитків згідно з пунктом 4.4 розділу IV цього Порядку, розмір неустойки за кожний день прострочення перерахунку; умови щоденного (міжзмінного) відпочинку водіїв (у разі надання послуги); умови перевірки технічного стану автобусів (у разі надання послуги); умови зберігання автобусів (у разі надання послуги).

Строк, на який укладається договір про надання послуг автостанціями, не може бути меншим, ніж строк обслуговування перевізником маршруту (рейсу), визначений договором про організацію перевезень з ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласною чи районною державною адміністрацією чи дозволом Укртрансінспекції на перевезення пасажирів на маршруті загального користування.

Зважаючи на те, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.114 Правил укладення договору між перевізником та власником автостанції є обовязковим, звернення до суду є підставним.

Щодо аналізу запропонованих відповідачем умов окремих пунктів договору, суд зазначає наступне:

п.2.3.10. Зобовязання водіїв в редакції відповідача: по прибуттю автобуса на АС виконувати розпорядження та вказівки персоналу автостанції з питань організації перевезень і безпеки та дотримуватись «Правил надання послуг пасажирського автотранспорту», інших нормативних документів.

Водночас суд не вбачає підстав для включення вказаного пункту до договору, оскільки згідно ст. 30 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.п. 1, 7, 16 п. 145 Правил саме на перевізника покладені зобовязання забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів; утримувати транспортні засоби в належному технічному та санітарному стані, забезпечувати їх своєчасну подачу для посадки пасажирів і відправлення; виконувати вимоги цих Правил, Правил дорожнього руху та правил технічної експлуатації транспортних засобів.

Суд не приймає доводи відповідача з посиланням на п. 124 Правил, оскільки згідно п. 124 Правил відповідальність за здійснення заходів із забезпечення безпеки руху транспортних засобів та переміщення пасажирів на території автостанції покладається на керівника автостанції.

Додатково суд зазначає, що керівники автостанцій несуть відповідальність згідно із законом за якість та безпечність послуг, що надаються автостанціями пасажирам і перевізникам, технічний та санітарно гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції, крім того, всі права та обовязки водіїв детально регламентовані п.п. 147, 148 Правил.

Щодо п. 2.3.10.2. Зобовязання водіїв у редакції відповідача:

Проводити посадку пасажирів на АС за участю водія і тільки з касовими квитками, не зупиняти автобус в недозволеному на це місці та не допускати підбору пасажирів без квитків на території автостанцій.

Суд не приймає вищезазначеної редакції відповідача, оскільки п. 115 Правил та п. 7.1.2 Типового технологічного процесу надання послуг пасажирських автостанцій та автовокзалів, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 28.08.2001р. № 565, передбачено право водія здійснювати продаж квитків після закриття квитково-касової відомості на автостанції.

Водночас, згідно з п. 1 Правил останні є обов'язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Щодо п. 2.3.10.3. Зобовязання водіїв у редакції відповідача:

Перевезення пасажирів здійснювати згідно встановленого розкладу руху на закріпленому маршруті та забезпечувати збереження багажу і обслуговування пасажирів на всьому маршруті згідно «Правил надання послуг пасажирського автотранспорту».

Суд зауважує, що підстави включення до договору, яким визначені правовідносини власника з перевізником, окремих зобовязань водія, що детально врегульовані п.п. 37, 147, 148, 149 Правил і є обовязковими для виконання, а тому відповідна редакція, що запропонована відповідачем підлягає відхиленню.

Щодо п. 2.3.10.4. Зобовязання водіїв у редакції відповідача:

В разі неможливості виконання рейсу з технічних або інших поважних причин повідомляти підприємство не пізніше ніж за 24 години до відправлення автобуса.

Суд запропоновану редакцію відповідача відхиляє, оскільки п. 2.3.5 договору, погодженим сторонами, визначено, що у разі неможливості виконати рейс з технічних чи інших причин, перевізник зобовязаний невідкладно сповістити про це підприємство письмово чи за допомогою засобів звязку. Тобто, вказане питання врегульовано сторонами договором №06/10/16-4 від 06.10.2016р. про надання автостанційних послуг.

Щодо п.2.3.10.5. Зобовязання водіїв у редакції відповідача:

Забезпечувати проїзд пасажирів до зупинки призначення за маршрутом без додаткових витрат у разі припинення поїздки через технічну несправність автобуса.

Судом не прийнята редакція відповідача оскільки, оплата послуг перевізника з попутного перевезення пасажирів до найближчої автостанції у міжміському сполученні здійснюється за рахунок коштів перевізника, під час рейсу якого відбулася пересадка пасажирів, тому суд вважає безпідставним перекладати обовязки перевізника на водія.

Щодо п. 2.4.3, 3.4, 3.5. редакції відповідача просить суд вилучити вказані умови із договору №06/10/16-4 від 06.10.2016р. Водночас, суд проаналізувавши редакцію позивача вважає за доцільне викласти спірні умови договору п. 2.4.3, 3.4, 3.5 в редакції останнього, та зауважує: що згідно п.115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. Примірну форму договору про продаж квитків затверджує Мінінфраструктури. Продаж квитків може здійснюватися водієм автобусу в разі відсутності у населеному пункті автостанції або агентства з продажу квитків, а також після закриття квитково-касової відомості на автостанції.

В п.133 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту зазначено, що продаж квитків у пункті відправлення здійснюється з моменту відкриття кас, на проміжних автостанціях - з моменту надходження інформації про наявність вільних місць. Продаж квитків припиняється за три хвилини до відправлення автобуса.

Водії автобусів мають право продавати квитки в салоні автобуса після закриття квитково-касової відомості автостанцією, яка закривається за три хвилини до відправлення автобуса.

Щодо пункту 2.1.14 в редакції відповідача : перерахувати кошти від продажу квитків на проїзд в автобусі та за перевезення багажу перевізникові за вирахуванням коштів за обовязкові послуги Підприємтва, за кожні 10-ть днів протягом двох банківських днів.

Відповідна редакція, що пропонує відповідач на думку суду є вірною, оскільки терміни розрахунків між сторонами не визначений ЗУ "Про автомобільний транспорт", а передбачені лише в документі, що носить рекомендаційний характер.

Щодо п.3.1. редакції відповідача:

Перевізник доручає підприємству організувати продаж квитків на зазначені маршрути, які обслуговує перевізник терміном на один рік.

Суд вважає, що відповідна редакція запропонована відповідачем є вірною, оскільки відповідно до п.115 постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно.

Щодо п 3.7. редакції відповідача:

Доходи за перевезення багажу від реалізованих касових квитків розподіляються порівну.

Суд вважає, що дана редакція відповідача підлягає відхиленню, оскільки згідно п.п. 4.1, 4.2 Порядку регулювання діяльності автостанцій, вартість обов'язкових послуг, що надаються автостанцією перевізникові, визначається у відсотках від загальної суми вартості за тарифом від реалізованих через каси автостанцій власника квитків та вартості перевезення багажу на автобуси відповідного перевізника. Вартість обов'язкових послуг визначається за договором перевізника з власником, але не може бути вищою від вартості, розрахованої за цим Порядком.

Щодо п. 4.2.1. та 4.2.3 у редакції відповідача:

Пункт 4.2.1 - за зрив рейсу без попередження відповідно до підпункту 2.3.5. п.2.3 цього договору та за відсутності форс - мажорних обставин: - у приміському сполученні - 5 грн., у міжміському сполученні - 10 грн.

Пункт 4.2.3- за зміну класу рухомого складу, про яку не було повідомлено відповідно до п.п.2.3.2 пункту 2.3. цього Договору - 20грн.

Суд відмовляє у прийнятті відповідних пунктів договору у редакції відповідача з огляду на наступне: відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Додатково зазначає, що позивачем були передбачені в договорі про надання автостанційних послуг №06/10/16-4 від 06.10.16. справедливі умови відповідальності як для Позивача так і для Відповідача, а саме, розмір штрафу, що має сплачувати Позивач Відповідачу 4.2.1. договору повністю відповідає розміру штрафу, що має сплачувати Відповідач згідно п.4.3.6.

Щодо п. 4.2.4. Відповідальність сторін у редакції відповідача:

За підбір безквиткових пасажирів та їх самовільне обслуговування водієм автобуса на території автостанції: 10-00 грн. в автобусах приміського сполучення за кожного пасажира, 20,00 грн. в автобусах міжміського сполучення за кожного пасажира, 30,00 грн. в автобусах міжобласного сполучення за кожного пасажира.

Суд зауважує, що пунктом 14 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що у разі відсутності у пасажирів квитків, автостанція має право подати письмову заяву про порушення перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт, яка розглядається уповноваженими державними органами по суті та виноситься припис про усунення порушень, тому вказаний пункт в редакції відповідача не підлягає включенню.

Додатково судом враховано правову позицію, висловлену Вищим господарським судом України у постанові від 17.07.2012р. у справі №2/109.

Щодо п. 4.4. Відповідальність сторін у редакції відповідача:

Відповідач, обґрунтовуючи власну редакцію п.4.4, посилається на те, що штрафні санкції являються грошовим зобовязанням, а відтак, відповідач, згідно вимог ЦК та ГК України, має право проводити зарахування таких грошових зобовязань та повертати частину коштів, виручених від продажу квитків на рейси перевізника, за вирахуванням штрафних санкцій за порушення умов договору перевізником.

Однак, судом не прийнята редакція відповідача оскільки, відповідач, посилаючись на норми Цивільного кодексу України щодо визначення черговості погашення вимог за грошовими зобовязаннями (ст. 534 ЦК України), поняття неустойки та підстави виникнення права на неустойку (ст.ст. 549, 550 ЦК України), просить суд затвердити редакцію пункту договору, де передбачено безспірне утримання коштів, але це є його власне тлумачення змісту ст.ст. 534, 549, 550 ЦК України, якими не передбачено безспірне утримання (списання) коштів.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 179, 181, 187 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 32, 36 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.п. 37, 114, 115, 124, 133, 145, 147, 148, 149 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, п.п. 2.1.2, 7.1.2 Типового технологічного процесу надання послуг пасажирських автостанцій та автовокзалів, п.п.3.1, 3.6, п.п.5.1-5.5 Порядку регулювання діяльності автостанцій, ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Пункти 2.4.3, 3.4, 3.5,4.2.1, 4.2.3, 4.4 Договору про надання автостанційних послуг № 06/10/16-4 від 06.10.2016р. між Приватним акціонерним товариством "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" та фізичною-особою підприрємцем ОСОБА_1 викласти у редакції Перевізника:

п.2.4.3. Здійснити продаж квитків через водія перевізника після закриття квитково касової відомості;

п.3.4. У разі продажу квитків водієм перевізника після закриття квитково-касової відомості частину автостанційного збору, за вирахуванням вартості послуг з касового продажу квитків громадянам, та суму винагороди за надання послуг згідно з предметом цього договору, за вирахуванням вартості автостанційних послуг з продажу квитків, перевізник зобов'язаний перерахувати автостанції, на якій пасажир повинен здійснити посадку;

п.3.5. Порядок фіксації кількості квитків, проданих водієм перевізника після закриття квитково-касової відомості, встановлюється за домовленість сторін;

п.4.2.1. За зрив рейсу без попередження відповідно до підпункту 2.3.5 пункту 2.3 цього договору та за відсутності форс-мажорних обставин:

- у приміському сполученні 5 грн.;

- у міжміському сполученні 10 грн.;

п.4.2.3. За зміну класу рухомого складу, про яку не було повідомлено відповідно до підпункту 2.3.2 пункту 2.3 цього договору 10 грн.;

п.4.4. Штрафні санкції за цим договором сплачуються шляхом виставлення рахунку стороною, стосовно якої вчинено порушення цього договору, з наступною сплатою стороною, яка вчинила порушення, коштів шляхом їх перерахування на банківський рахунок протягом десяти робочих днів.

3. Пункт 2.1.14. Договору про надання автостанційних послуг № 06/10/16-4 від 06.10.2016р. між Приватним акціонерним товариством "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" та фізичною-особою підприрємцем ОСОБА_1 викласти у редакції Підприємства: перерахувати кошти від продажу квитків на проїзд в автобусі та за перевезення багажу перевізникові за вирахуванням коштів за обовязкові послуги Підприємтва, за кожні 10-ть днів протягом двох банківських днів;

4. Пункт 3.1 Договору про надання автостанційних послуг № 06/10/16-4 від 06.10.2016р. між Приватним акціонерним товариством "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" та фізичною-особою підприрємцем ОСОБА_1 викласти у редакції Підприємства: Перевізник доручає підприємству організовувати продаж квитків на зазначені маршрути, які обслуговує перевізник терміном на один рік.

5. Не доповнювати Договір про надання автостанційних послуг № 06/10/16-4 від 06.10.2016р. між Приватним акціонерним товариством "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 пунктами 2.3.10, 2.3.10.1, 2.3.10.2, 2.3.10.3, 2.3.10.4, 2.3.10.5, 3.6, 4.2.4 в редакції Підприємства.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" (43018, м. Луцьк, вул. Львівська, 148, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (45632, Луцький район, с. Зміїнець, вул. Березова, 7, і.к. НОМЕР_1) 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

06.02.2017

Суддя М. С. Шум