ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017 Справа №917/2028/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс", 64100, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромашківське", 36008, м. Полтава, вул. Серьогіна, буд.17, офіс 205

про стягнення основного боргу 3% річних, інфляційних, пені

Суддя Сірош Д.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: не з'явилися

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 19.01.2017.

Суть спору: розглядається позов про стягнення з відповідача 170447,00 грн заборгованості по договору на авіаційно - хімічні роботи № 31/08-2016 від 31.08.2016, з яких: 170447,00 грн - сума основного боргу, 880,54 грн - 3% річних, 5406,54 грн - інфляційні, 8031,45 грн - пеня, 44656,45 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань, зокрема, щодо своєчасної оплати виконаних робіт.

Відповідач не скористався наданими йому правами (ст. 22 ГПК України) для захисту своїх інтересів, а саме: його представник в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання, відзив на позов не надав.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

19.01.2017 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 170447,00 грн основного боргу, 1355,56 грн 3% річних, 6940,56 грн інфляційних, 12464,94 грн пені, 85223,50 грн штрафу.

У пункті 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що статтею 22 ГПК не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.10. Постанови від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Суд розцінює, подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, як заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині 3% річних, інфляційних, пені та штрафу.

Суд приймає до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог та вирішує спір, виходячи з нової ціни позову - про стягнення з відповідача 170447,00 грн основного боргу, 1355,56 грн 3% річних, 6940,56 грн інфляційних, 12464,94 грн пені, 85223,50 грн штрафу.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

31.08.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс (Виконавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромашківське" (Замовник) уклали договір на авіаційно-хімічні роботи № 31/08-2016.

Відповідно до п. 1.1 договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобовязання виконати авіаційно - хімічні роботи.

Товариство з обмеженою відповідальністю Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс (ТОВ ХАСКОМ) виконало авіаційно-хімічні роботи на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромашківське" в період з 17.09.2016 по 16.10.2016 загальною вартістю 270 447,00 грн.

Факт виконання робіт підтверджується Актами здачі-приймання робіт по договору на виконання сільськогосподарських робіт від 17.10.2016 на суму 14850,00 грн, від 17.10.2016 на суму 255597,00 грн.

Отже, зобов'язання по договору позивач виконав в повному обсязі, претензії щодо якості виконаних робіт від відповідача в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.п. 6.2. п. 6 договору, Сторони дійшли згоди щодо наступного порядку розрахунку: до початку робіт Замовник здійснює передоплату в розмірі 50% вартості запланованого обсягу робіт шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, якщо інше не передбачено Протоколом узгодження договірної ціни.

Згідно з п. 6.3 договору залишок грошових коштів за фактично виконані роботи Замовник перераховує на розрахунковий рахунок виконавця протягом 3-х банківських днів з моменту фактичного виконання робіт.

Враховуючи наведені умови договору, граничними термінами оплати відповідачем виконаних робіт є 16.09.2016 та 20.10.2016.

Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Відповідно до умов договору відповідачем перераховано передплату у сумі - 100000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 20% 06.09.2016, що підтверджується платіжним дорученням № 670 від 06.09.2016, відповідно до рахунку № 29 від 31.08.2016.

Порушуючи умови договору, відповідач не здійснив оплату в повному обсязі за виконані роботи в порядку та розмірах, передбачених договором.

Станом на час подання позову та розгляду справи, заборгованість відповідача складає 170447,00 грн.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань відповідачем щодо оплати наданих послуг і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 170447,00 грн є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України встановлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Водночас, до штрафних санкцій ст. 230 ГК України відносить господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

З огляду на ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.5 договору у випадку порушення Замовником строків оплати виконаних робіт, Замовник сплачує Виконавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення і пеню, нараховану від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, яка діє на момент прострочення платежу, а також штраф у розмірі 10% від суми боргу, якщо період прострочення - до 30 календарних днів, 20% від суми боргу, якщо період прострочення складає від 30 до 60 календарних днів, 50% від суми боргу, якщо період прострочення складає більше 60 календарних днів.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом стягненню з відповідача підлягає 12464,94 грн пені за період з 17.09.2016 по 18.01.2017 та 44656,45 грн штрафу (50% від суми боргу, оскільки період прострочення складає більше 60 календарних днів).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (зазначеної правової позиції дотримується Верховний суд України в Постановах №06/5026/1052/2011 від 27.04.2012, № 20/246-08 від 09.04.2012).

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1355,56 грн 3% річних за період з 17.09.2016 по 15.12.2016 включно та 6940,56 грн інфляційних за період з 17.09.2016 по 18.01.2017.

Судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ромашківське (36008, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Серьогіна 17, офіс 205, р/р № 99 в ПАТ "Мегабанк", МФО 351625) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс (64100, АДРЕСА_2, , р/р № 201 в ПАТ Альфа-Банк у м. Києві, МФО 300346) 170447,00 грн основного боргу, 1355,56 грн - 3% річних, 6940,56 грн інфляційних, 12464,94 грн пені, 85223,50 грн штрафу, 4146,47 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Д.М. Сірош