РІШЕННЯ

07 лютого 2017 року Справа № 913/1359/16

Провадження №18пд/913/1359/16

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Старобільськ Луганської області

до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, смт. Новопсков Луганської області

про визнання договору оренди землі від 23.03.2011 № 239 дійсним

Суддя Драгнєвіч О.В.

Cекретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув,

від відповідача: представник не прибув.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Луганської області з позовом до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання дійсним договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,0060 га для комерційного використання для обслуговування будівель торговлі, розташовану в межах населеного пункту по АДРЕСА_1, укладеного 23.03.2011 за № 239.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що при укладенні договору оренди земельної ділянки позивачем надано всі необхідні документи для реєстрації договору оренди, однак Новопсковською селищною радою не було проведено реєстрацію вказаного договору з невідомих причин. Крім того, позивач зазначає про виконання договору оренди, сплату орендних платежів.

Ухвалою господарського суду Луганської області (у складі судді Корнієнко В.В.) від 12.12.2016 порушено провадження, розгляд справи призначено на 27.12.2016.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 27.12.2016 розгляд справи відкладено на 17.01.2017.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2017 для розгляду справи замість судді Корнієнко В.В., у зв'язку з його тимчасовою непрацездатністю, визначено суддю Драгнєвіч О.В.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 17.01.2017 розгляд справи відкладено на 07.02.2017 у зв'язку зі зміною складу суду, неявкою представників сторін та не виконанням вимог ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, заявою від 19.12.2016 позивач просив здійснювати розгляд справи без її участі (а.с.32).

Заявою від 20.12.2016 за вих. №2239 відповідач також просив здійснювати розгляд справи без його участі, зазначив, що з позовними вимогами згодний (а.с.36).

Від позивача надійшли додаткові письмові пояснення від 11.01.2017, в яких позивач підтримав заявлені раніше позовні вимоги, просив задовольнити позов, визнати договір оренди землі дійсним (а.с.46-48).

В судове засідання 07.02.2017 представники сторін не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не скористалися своїми процесуальними правами, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечили участі повноважних представників у судових засіданнях, витребуваних судом пояснень та додаткових документів на підтвердження власних правових позицій суду не надали.

Відповідач відзиву із викладенням власної правової позиції та письмові пояснення з приводу підстав не проведення державної реєстрації правочину, суду не надав. Однак, в заяві від 25.01.2017 за №126 просив розглянути справу без участі його представника, прийняти рішення у справі на розсуд суду.

Господарський суд враховує, що за змістом п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У відповідності до ст.75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи на подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За висновком суду, неприбуття представників сторін у судові засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, враховуючи належне їх повідомлення.

Оскільки відповідачем не надано суду відзиву із викладенням власної правової позиції, розгляд справи здійснюється на підставі ст.75 ГПК України за наявними в справі матеріалами.

У судовому засіданні 07.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши обставини, та розглянувши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

На підставі рішення виконавчого комітету Новопсковської селищної ради №133/2 від 12.09.2000 року між Новопсковькою селищною радою Новопсковського району Луганської області (орендодавець, відповідач) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар, позивач) 06.03.2001 укладено договір оренди змельної ділянки, згідно якого позивачу передана в оренду земельна ділянка загальною площею 0,006 га, яка знаходиться адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-16).

Згідно п.2.1. договору земельна ділянка передавалася для здійснення підприємницької діяльності.

Вказаний договір було укладено між сторонами на строк 10 років (п.3.1. договору).

Договір оренди земельної ділянки 06.03.2001 було посвідчено приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Луганської області Замарь О.О., зареєстровано в реєстрі за №261, а також зареєстровано 28. березня 2001 року.

Матеріали справи свідчать про те, що 17.03.2011 Новопсковською селищною радою прийнято рішення №7/5/2а-1 про поновлення договору оренди земельної ділянки, яким вирішено поновити строком на 10 років договір оренди землі від 06.03.2001 року шляхом укладення нового договору оренди землі в новій редакції (п.1 рішення).

Згідно п.4 рішення зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1:

4.1. В місячний в місячний термін укласти з селищною радою договір оренди землі терміном на 10 років за рахунок земель комерційного використання загальною площею 0,0060 га за адресою АДРЕСА_1 та провести його державну реєстрацію.

4.2. Після реєстрації договору оренди землі в п'ятиденний термін, надати копію до Новопскопського відділення Старобільської МДПІ для контролю за повним і своєчасним стягненням до бюджету орендної плати за землю.

4.3. Витрати на оформлення договору оренди покласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1

В п.5 рішення було передбачено, що у разі невиконання вищевказаних пунктів, селищна рада має право скасувати це рішення без відшкодування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 витрат, пов'язаних із затратами на реєстрацію договору оренди землі (а.с.17).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог надано копію примірника договору оренди землі №239 від 23.03.2011 року, згідно предмету якого орендодавець (Новопскоська селищна рада) надає, а орендар (фізична особа-підприємець ОСОБА_1) приймає в строкове платне користування земельну ділянку для комерційного використання на підставі рішення Новопскоської селищної ради від 17.03.2011 року 7 сесії 6 скликання яка знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

В оренду передається земельна ділянка площею 0,0060 га (п.2 договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 3068, 40 грн. (п.5 договору).

Відповідно до п.9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься щомісячно рівними частками до 30 числа наступного за звітним місяцем.

В прикінцевих положеннях договору зазначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.41 договору).

Даний примірник договору оренди містить підписи представників обох сторін.

Позивач, звертаючись до суду із відповідним позовом просить визнати вказаний договір дійсним, посилаючись на факт укладення між сторонами вказаного договору та, зокрема, внесення протягом 2012 - 2015 років до місцевого бюджету Новопскоської селищної ради орендних платежів, не проведення відповідачем державної реєстрації договору з невідомих позивачу причин, хоча всі необхідні для реєстрації договору документи, позивачем були надані.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Крім того, згідно положень ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, позивач до початку розгляду господарським судом справи по суті має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається, ухвалами суду від 27.12.2016 та 17.01.2017 було зобов'язано позивача визначитися з позовними вимогами, навести нормативне обґрунтування можливості захисту своїх прав саме способом визнання договору оренди землі дійсним (з урахуванням положення статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України). Надати докази звернення до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області для реєстрації договору оренди №239 від 23.03.2011 (виконання п.4.1. договору).

Натомість матеріалами справи підтверджується, що позивач під час судового розгляду наполягав на заявлених вимогах про визнання договору оренди дійсним з підстав, зазначених у позовній заяві, підстави та наведене обґрунтування позовних вимог не змінював. Від позивача заяв чи клопотань іншого змісту суду не надходило.

За таких обставин, суд при винесенні рішення враховує предмет та підстави позовних вимог, наведені позивачем.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ч.2 ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції станом на час укладення спірного договору оренди), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту

державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п. 41 підписаного сторонами договору оренди №239 від 23.03.2011 останній набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Господарським судом встановлено, що договір оренди №239 від 23.03.2011 був підписаний сторонами. Проте державної реєстрації у відповідності до вимог Закону договір не пройшов.

Частиною 3 ст.640 Цивільного кодексу України (в редакції на час укладення спірного договору оренди) було встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 № 2073 "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі", затверджено Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, який визначав єдині умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок (станом на час підписання сторонами договору оренди).

Державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

У статті 20 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В силу ст.210 ЦК України окремі правочини вимагають не лише відповідної форми, а й водночас потребують державної реєстрації у випадках, передбачених законом. З державною реєстрацією правочину пов'язується настання відповідних правових наслідків. Згідно з ч. 1 цієї статті такий правочин має вважатися вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Однак після підписання спірного договору його сторони у визначеному Законом порядку не зареєстрували його, отже цей договір не набув чинності. Зазначене також відповідає редакції п.41 підписаного сторонами договору оренди №239 від 23.03.2011.

Звертаючись із відповідним позовом в грудні 2016 року, позовні вимоги позивач обґрунтовує зокрема тим, що ним були надані всі необхідні документи для проведення державної реєстрації укладеного між сторонами договору оренди №239 від 23.03.2011 та з невідомих причин відповідачем, як органом уповноваженим на час підписання договору, державну реєстрацію договору не проведено.

Пунктом 3 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 N 2073, було визначено, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 N 791 внесено зміни в Порядок реєстрації договорів, та встановлено, що державна реєстрація у тому числі договорів оренди земельних ділянок в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, здійснюються до 1 січня 2012 року.

З 01.01.2012 державна реєстрація договорів оренди землі здійснюється органами Держгеокадастру на підставі Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 № 1051.

За вказаних обставин позивач посилається на неможливість здійснення реєстрації договору оренди землі №239 від 23.03.2011 ні в Новопсковській селищній раді, оскільки повноваження цього органу з реєстрації договорів припинено з 01.01.2012, ні у відділі Держгеокадастру.

Оскільки після підписання договору позивач продовжувала користуватися земельною ділянкою та вносила орендні платежі, а вказаними нормами чинного законодавства встановлено обов'язковість державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, позивач вважає що державою не визнається її право користування вказаною земельною ділянкою, що стало підставою для звернення до суду із позовом про визнання договору оренди землі №239 від 23.03.2011 дійсним.

За приписами ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Норми ст. 20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України передбачають право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також визначають способи судового захисту. Проте, такий спосіб захисту як визнання договору дійсним зазначеними нормами не передбачений.

Чинне цивільне законодавство передбачає можливість визнання договору дійсним лише у випадку недотримання сторонами умови про обов'язкове нотаріальне посвідчення договору (ст. 219, 220 Цивільного кодексу України). Втім, позовна заява не містить такого мотиву.

В пункті 3.2 постанови пленуму від 29.05.2015 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" Вищим господарським судом України роз'яснено, що правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 ЦК України. Вимоги про визнання дійсними правочинів з інших підстав задоволенню не підлягають з огляду на невідповідність таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів (частина друга статті 16 ЦК України, частина друга статті 20 ГК України).

З огляду на вищевикладене, не проведення державної реєстрації договору оренди землі у встановленому законом порядку не дозволяє вважати такий договір чинним та укладеним сторонами у відповідності до ст.ст. 210, 640 Цивільного кодексу України, ст.18 Закону України «Про оренду землі» (зокрема, враховуючи редакцію вказаних норм на час укладення договору оренди) .

Отже, правочин, момент укладення якого пов'язується з моментом державної реєстрації відповідно до статей 210 та 640 Цивільного кодексу України, ст.18 Закону України «Про оренду землі» (зокрема, договір оренди земельної діялнки), не може бути визнано дійсним, оскільки такий правочин є неукладеним.

Окремо суд також звертає увагу на положення п.4 рішення Новопсковської ради №7-/5/2а-1 від 17.03.2011, яким саме на позивача як орендаря було покладено обов'язок в місячний термін укласти з селищною радою договір оренди землі та провести його державну реєстрацію. Після реєстрації договору оренди землі в п'ятиденний термін, зобов'язано позивача надати копію до Новопскопського відділення Старобільської МДПІ для контролю за повним і своєчасним стягненням до бюджету орендної плати за землю.

Натомість позивачем у відповідності до вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів належного виконання зобов'язань згідно п.4 вказаного рішення, не доведено факт звернення до відповідача та надання всіх необхідних для реєстрації договору документів.

Доводи позивача про виконання договору, зокрема внесення орендних платежів за користування земельною ділянкою, в даному випадку не спростовують встановлених судом обставин, а саме факту нечинності договору згідно ст.18 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога про визнання дійсним договору оренди землі №239 від 23.03.2011 за відсутності підстав, зокрема визначених ч. 2 ст. 219 і ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, не відповідає встановленим законом способам захисту прав та законних інтересів, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позову покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82, 84-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання договору оренди землі від 23.03.2011 № 239 дійсним відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 грн 00 коп. покласти на позивача, фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.02.2017.

Суддя О.В. Драгнєвіч