ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.02.2017 Справа № 905/3281/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В.,

при секретарі судового засідання Степаненко Д.І.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Костянтинівської місцевої прокуратури, м. Костянтинівка в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, м. Костянтинівка

до відповідачів: 1. Добропільської районної державної адміністрації, м. Добропілля; 2. Селянського (фермерського) господарства Зоря, м. Добропілля

про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним договору оренди землі та зобовязання повернути земельну ділянку, -

за участю представників сторін:

прокурор: Хряк О.О., посвідчення № 028256 від 15.08.14р.;

від позивача: не зявився;

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: ОСОБА_1 - директор

СУТЬ СПОРУ:

Костянтинівська місцева прокуратура, м. Костянтинівка звернулась до господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, м. Костянтинівка з позовом до Добропільської районної державної адміністрації, м. Добропілля та Селянського (фермерського) господарства Зоря, м. Добропілля про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Добропільської районної державної адміністрації Донецької області № 33 від 05.02.2010р. «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства СФГ «Зоря», визнання незаконним та скасування розпорядження голови Добропільської районної державної адміністрації Донецької області № 3 від 04.01.2011р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення фермерського господарства та передачу СФГ «Зоря» земельної ділянки загальною площею 21,00 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення (запасу) в оренду строком на 49 років, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 06.04.2011р. та зобовязання СФГ «Зоря» в особі директора ОСОБА_1 повернути на користь головного управління Держгеокадастру у Донецькій області земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0594, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області (за межами населених пунктів).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень Добропільської районної державної адміністрації Донецької області та укладання договору оренди земельної ділянки від 06.04.2011р. фермерське господарство «Зоря» вже набуло статусу юридичної особи, мало у своїй власності (користуванні) земельні ділянки, отримання в подальшому земельної ділянки площею 21,00 га (кадастровий номер :01:000:0594), із земель Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області в оренду строком на 49 років, державної форми власності, яке відбулося без проведення земельних торгів, що суперечить вимогам ст. 124 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим просив визнати їх недійсними разом із договором оренди земельної ділянки від 06.04.2011р. в судовому порядку.

Прокурор в судове засідання зявився, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, 12.12.2016р. через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 в судове засідання зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив застосувати позовну давність.

12.12.2016р. представник відповідача 2 через канцелярію суду надав заяву про застосування позовної давності. У вказаній заяві зазначив, що оскаржувані розпорядження було прийнято 05.02.2010р. та 04.01.2011р., а договір оренди землі укладено 06.04.2011р. Отже, відлік строків позовної давності розпочався від зазначених дат, відповідно до кожної заявленої вимоги, тобто із моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор. З огляду на зазначене, строк позовної давності сплив 05.02.2013р., 04.01.2014р. та 06.04.2014р. відповідно. Також зазначив, що ані прокурором, ані позивачем у справі не надано доказів поважності причин пропущення строку позовної давності для звернення з вимогами про визнання недійсними оскаржуваних розпоряджень та договору оренди землі.

12.12.2016р. представник відповідача 2 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування викладеного у відзиві посилався на те, що прокурором не зазначено, у чому саме полягає наявність порушень інтересів держави, та чи має право позивач звертатися до суду з вказаним позовом і чим це право передбачено. Також зазначив з посиланням на ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», що передача земельної ділянки в оренду СФГ «Зоря» фактично є передачею земельної ділянки громадянам, які є членами СФГ «Зоря». На думку відповідача 2, жодної різниці та жодних юридично значущих наслідків у наданні земельної ділянки СФГ «Зоря», як обєднанню громадян для ведення фермерської діяльності, чи то окремим громадянам, які б використовували її у діяльності СФГ «Зоря», не має.

12.01.2017р. представник відповідача 2 через канцелярію суду надав додаткові пояснення до відзиву на позов, в яких зазначив, що строк позовної давності сплинув через нездійснення обовязкового прокурорського нагляду за рішенням місцевих державних адміністрацій, обовязковість та систематичність якого нагляду на момент прийняття оскаржуваних рішень була встановлена наказом Генеральної прокуратури № 3гн від 19.09.2005р. Також зазначив, що у позивача функціонує власний юридичний департамент, а тому прокурор не має права звертатися в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. Крім того, в 2010-2011 році, коли приймалися оскаржувані розпорядження та укладався договір оренди, законодавчо не було врегульовано порядок проведення земельних торгів у формі аукціону. Так, лише 19.08.2012р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо порядку проведення земельних торгів у формі аукціону» від 05.07.2012р. № 5077-VI, яким ст. 135-139 Земельного кодексу України викладені в новій редакції і в них було детально врегульовано порядок та форми проведення земельних торгів.

30.01.2017р. на адресу господарського суду Донецької області від прокуратури Харківської області надійшли письмові пояснення по справі. У вказаних поясненнях зазначено, що при прийнятті Добропільською райдержадміністрацією оскаржуваних розпоряджень було порушено норми ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України, що свідчить про порушення прав і охоронюваних законом інтересів держави у вигляді отримання найвищої плати за користування земельною ділянкою державної власності, що забезпечується встановленим ч. 1,2 ст. 135 Земельного кодексу України порядком проведення земельних торгів, та є підставою для їх захисту в спосіб, вказаний у позовній заяві. Також зазначено, що позивач не міг здійснити належний захист інтересів держави під час прийняття оскаржуваних розпоряджень Добропільською районною державною адміністрацією Донецької області під час передачі СФГ «Зоря» земельної ділянки, оскільки Держгеокадастр є новоствореним органом у 2015 році, у звязку з чим позивачу не було раніше відомо про зазначені порушення та строк звернення до суду не сплинув. Крім того, орган державної влади, в інтересах якого прокурором заявлено позов, не є стороною спірного договору та органом, який прийняв спірні розпорядження.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін у світлі приписів ст. ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2010р. Добропільською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 33 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», згідно п. 2 надано дозвіл СФГ «Зоря» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Земельна ділянка розташована на території Нововодянської сільської ради за межами населених пунктів.

04.01.2011р. Добропільською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 3 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення фермерського господарства», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки СФГ «Зоря» для розширення фермерського господарства на території Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області та передано СФГ «Зоря» земельну ділянку загальною площею 21,0000га ріллі із земель сільськогосподарського призначення (запасу) в оренду строком на 49 років. Земельна ділянка розташована за межами населених пунктів Нововодянської сільської ради Добропільської району Донецької області.

06.04.2011р. між Добропільською районною державною адміністрацією (далі орендодавець) та СФГ «Зоря» (далі орендар) було укладено договір оренди землі (далі договір), згідно п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Нововодянської сільської ради за межами населених пунктів.

Відповідно до п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 21,0000 га, у тому числі 21.0000 га рілля.

Згідно п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки 261676,80 грн. (з коефіцієнтом 3,2).

Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 01 відсотків від нормативної грошової оцінки землі, що становить 261,68 грн. на рік.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції (п. 10 договору).

Згідно п. 11 договору орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати на рахунок місцевого бюджету Нововодянської сільської ради, відкритий в управлінні Держказначейства у м. Добропілля, код платежу 13050200 «Орендна плата з юридичних осіб», код ОКПО 34686542, МФО 834016, починаючи з місяця реєстрації укладеної угоди у Добропільському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах.

Відповідно до п. 14 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.

Цільове призначення земельної ділянки землі сільськогосподарського призначення (п. 15 договору).

Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 договору).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитком печаток.

Договір зареєстрований у Відділі Держкомзему у Добропільському районі Донецької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.04.2011р. за № 00167.

Прокурор наполягав на тому, що Добропільською районною державною адміністрацією Донецької області прийнято 05.02.2010р. розпорядження № 33 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та розпорядження від 04.01.2011р. № 3 ««Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення фермерського господарства», а в подальшому 06.04.2011р. укладено договір оренди землі без проведення земельних торгів, що є порушенням вимог чинного земельного законодавства.

Аналізуючи матеріали справи та оцінюючи їх у сукупності, судом враховується таке.

Статтею 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 123 Земельного кодексу України встановлений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Вище вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі №3-157гс14.

Протягом дії договору відповідач 2 належно користувався земельною ділянкою (сплачував орендну плату), що не заперечується ані відповідачами, ані прокурором. Також в матеріалах справи наявна довідка вих. 1 від 26.01.2017р., підписана головою СФГ «Зоря», відповідно до якої на території Нововодянської сільської ради на земельній ділянці (кадастровий номер :01:000:0594) площею 21 га восени 2016 року було засіяно озимий ячмінь.

У переліку, встановленому ч. 2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України не зазначено випадків надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства юридичним особам без проведення земельних торгів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство" встановлений Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, зокрема, частиною 1 вказаної статті передбачено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Статтею 8 цього Закону визначено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

З приписів наведених норм права вбачається, що без конкурентних засад (земельних торгів) земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам.

Судом встановлено, що передача в користування спірної земельної ділянки відбувалось відповідачу, саме як юридичній особі.

Частиною першою статті 135 Земельного кодексу України передбачено, що земельні торги проводяться у формі аукціону, а згідно з частиною п'ятою статті 137 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у порядку, встановленому законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 №394 "Про затвердження Порядку проведення у 2008 році земельних торгів" було затверджено відповідний порядок проведення у 2008 році земельних торгів, але Указом Президента України від 21.07.2008 № 639/2008 дію зазначеної постанови зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 11.11.2008 за № 25-рн/2008 у справі № 1-46/2008 постанову Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 №394 визнано неконституційною, оскільки питання щодо порядку відчуження, набуття і здійснення права власності, права тимчасового користування (оренди), функції, компетенції органів державної влади і місцевого самоврядування мають врегульовуватися тільки Законом.

19.08.2012 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо порядку проведення земельних торгів у формі аукціону" від 05.07.2012 № 5077-VI, яким ст.ст. 135-139 Земельного кодексу України викладені в новій редакції і в них було детально врегульовано порядок та форми проведення земельних торгів.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень голови Добропільської районної державної адміністрації № 33 від 05.02.2010р. та №3 від 04.01.2011р. законодавчо не було врегульовано питання проведення земельних торгів у формі аукціону.

Суд зазначає, що відсутність законодавчо визначеного порядку проведення земельних торгів не надає права органу державної влади або місцевого самоврядування надавати в оренду спірну земельну ділянку без проведення земельних торгів, за результатами яких укладається договір оренди землі. Недотримання цієї процедури є порушенням органом державної влади господарської компетенції під час укладення договору оренди землі.

Правова позиція з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 03.06.2014 у справі №3-22гс14.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Згідно зі статтею 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання правового акту органу державної влади недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Враховуючи наведене, господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості доводів прокурора в цій частині, оскільки передача Селянському (фермерському) господарству Зоря земельної ділянки площею 21,00 га із земель державної власності повинна була здійснюватись шляхом проведення процедури земельних торгів, за результатами яких укладається договір оренди землі.

Також прокурором заявлено вимогу про визнання недійсним договору оренди землі від 06.04.2011р.

Частиною 1 ст.123 Земельного кодексу України (в редакції на момент укладення оскаржуваного договору) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Згідно п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.2013р. вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. А саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, суд погоджується з доводами прокурора і вважає їх обґрунтованими в частині того, що оскільки оскаржувані Добропільської районної державної адміністрації № 33 від 05.02.2010р. «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та № 3 від 04.01.2011р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення фермерського господарства», на виконання яких укладено договір оренди землі від 06.04.2011р., підлягають визнанню недійсними, то і вказаний договір оренди землі також підлягає визнанню недійсним.

Також судом встановлено, що вимога позивача про зобовязання Селянського (фермерського) господарства Зоря в особі директора ОСОБА_1 повернути на користь головного управління Держгеокадастру у Донецькій області земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0594, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області (за межами населених пунктів) та повязана з правом користування Селянським (фермерським) господарством Зоря цією земельною ділянкою.

Статтею 216 Цивільного кодексу України закріплено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до п. 2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.2013 р., якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо наявності підстав для зобовязання Селянського (фермерського) господарства Зоря в особі директора ОСОБА_1 повернути на користь головного управління Держгеокадастру у Донецькій області земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0594, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області (за межами населених пунктів)

В той же час із матеріалів справи вбачається, що представником відповідача 2 в процесі розгляду справи надано заяву про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована тим, що позивач довідався про порушення його права в момент прийняття оскаржуваних розпоряджень (05.02.2010р. та 04.01.2011р.) та під час укладення договору (06.04.2011р.) Таким чином, трирічний строк позовної давності закінчився.

В письмових поясненнях прокуратури Харківської області зазначено, що прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, яке створено у 2015 році, у звязку з чим позивачу не було раніше відомо про зазначені порушення та строк звернення до суду не сплинув. На думку прокурора, сам по собі факт передачі державою правомочності як проведення перевірок не може свідчити про початок перебігу позовної давності, оскільки відповідні обставини можуть бути встановлені з урахуванням конкретних даних про характер вчиненого правопорушення, звязку між особою, яка вчинила правопорушення.

Крім того, оскільки прокурор не є органом, який приймає участь у наданні земельних ділянок у власність або у користування, а про обставини, які стали підставою звернення до суду, Костянтинівська місцева прокуратура дізналася лише у вересні 2016р. під час встановлення підстав щодо можливого представництва інтересів держави, то початок перебігу позовної давності слід обраховувати з моменту, коли органи прокуратури дізналися про факт порушення вимог земельного законодавства, допущених під час прийняття оскаржуваних розпоряджень та укладення договору оренди.

При розгляді вищезазначеної заяви про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із частиною першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за частинами четвертою та п'ятою статтею 267 Цивільного кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто, наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Отже, вирішуючи спір, суд повинен встановити момент початку перебігу позовної давності, оскільки від нього залежить правильність обчислення позовної давності і можливість захисту порушеного права.

Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли про порушення прав дізнався або мав дізнатися орган, уповноважений на здійснення відповідних функцій, а не прокурор (постанови Верховного Суду України від 27.05.2014 № 3-23гс1420, від 02.09.2014 №3-82гс 1421, від 23.12.2014 № 3-194гс1422, від 25.03.2015 № 3-21гс15230, від 22.04.2015 № 3-54гс1524, від 13.05.2015 № 3-126гс1525, від 13.05.2015 № 3-54гс1526, від 01.07.2015 № 6-178цс1527).

Згідно п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Підпунктом 4.1 пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 3-374гс15, держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. На позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і спрямовані на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюється положення ст. 257 Цивільного кодексу України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Аналогічні правові позиції, згідно з якими перебіг позовної давності у справах за позовами, заявленими прокурором в інтересах держави в особі її органів, починається від дня коли про порушене право довідався або міг довідатися саме такий державний орган, а не прокурор, який звернувся з позовом до суду, наведені в постановах Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14, від 23.12.2014 у справі № 3-194гс14, від 23.03.2015 у справі № 3-21гс15, від 01.07.2015 у справі № 6-178цс15.

Суд зауважує, що прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації про оскаржувані розпорядження та правочин протягом встановленої законом позовної давності від дати їх прийняття.

Так, наказом від 19.09.2005 р. № 3гн Генеральний прокурор України визначив основним завданням наглядової діяльності прокуратури захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. Із цією метою наказав забезпечити нагляд за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів.

Аналогічні вимоги до підпорядкованих прокурорів містять накази Генерального прокурора від 18.10.2010 р. № 3гн, від 12.04.2011 р. № 3гн, від 07.11.2012 р. № 3гн.

Крім того, вказані накази ще містять конкретні вказівки до прокурорів, а саме: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

У наказі від 07.11.2012 р. № 3гн міститься вказівка прокурорам, викладена в такій формі: не рідше одного разу на місяць відповідним прокурорам вивчати законність актів, які видаються Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Таким чином, нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями місцевими державними адміністраціями, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру", призводить до наслідків визначених частиною 2 статті 12, частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України, тобто до відмови у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір, у відповідності до ч.2 ст. 49 ГПК України, пункту 4.7. постанови Пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", покладається на відповідача 1, з огляду на його неправильні дії, що призвели до виникнення спору та змусили прокурора звернутися до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Костянтинівської місцевої прокуратури, м.Костянтинівка в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, м. Костянтинівка до Добропільської районної державної адміністрації, м. Добропілля та Селянського (фермерського) господарства Зоря, м. Добропілля про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Добропільської районної державної адміністрації Донецької області № 33 від 05.02.2010р. «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства СФГ «Зоря», визнання незаконним та скасування розпорядження голови Добропільської районної державної адміністрації Донецької області № 3 від 04.01.2011р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення фермерського господарства та передачу СФГ «Зоря» земельної ділянки загальною площею 21.00 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення (запасу) в оренду строком на 49 років, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 06.04.2011р. та зобовязання СФГ «Зоря» в особі директора ОСОБА_1 повернути на користь головного управління Держгеокадастру у Донецькій області земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0594, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області (за межами населених пунктів) відмовити.

Стягнути з Добропільської районної державної адміністрації, м. Добропілля (85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Московська, буд. 1, ) на користь прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Університетська, 6; р/р 6251, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) судовий збір в сумі 5512.00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 09.02.2017 р.

Суддя Ю.В. Бокова