ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.02.2017 Справа № 905/167/17

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при помічнику судді Буховець С.А. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамат ЛТД», Донецька область, м. Краматорськ

про: стягнення заборгованості у розмірі 5715951,70 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №25-13/17 від 28.12.2016р.;

від відповідача: не з`явився.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамат ЛТД», Донецька область, м. Краматорськ про стягнення заборгованості у розмірі 5715951,70 грн., а саме: 4837852,50 грн. основного боргу, пені у розмірі 878099,20 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу №18.04/16 від 18.04.2016р., виписка по рахунку від 25.04.2016р., акти передавання-приймання зерна: від 05.05.2016р., від 12.05.2016р., від 19.05.2016р., від 23.05.2016р., від 25.05.2016р., від 26.05.2016р., від 30.05.2016р., від 31.05.2016р., від 02.06.2016р., від 06.06.2016р., вимога №02-084/2487 від 08.12.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні позові вимоги підтримує у повному обсязі. Через канцелярію суду надав письмові пояснення №02-08/1/155 від 30.01.2017р., в яких позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить долучити до матеріалів справи додаткові документи.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, документів, витребуваних ухвалами суду від 13.01.2017р. не надав.

В силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

18.04.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Крамат ЛТД» (надалі Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» (надалі Покупець) був укладений договір поставки №18.04/16 (надалі Договір), на умовах Договору Продавець зобовязується передати у власність Покупцеві товарно-матеріальні цінності (надалі ТМЦ), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити ТМЦ (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. Договору, асортимент та ціна за одиницю, які підлягають поставці за Договором: ТМЦ пшениця 2 класу 2015р. в кількості 2500 (дві тисячі пятсот) тонн по ціні 4350 грн./тонну (чотири тисячі триста пятдесят грн. 00 коп.), з ПДВ.

Згідно п.7.2. Договору, строк дії Договору розпочинається з моменту його підписання та припиняється 30.05.2016р., але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобовязань за Договором.

Умовами п.2.1. Договору, ціна Договору складається з загальної вартості ТМЦ, що передаються згідно Договору та становить 10875000,00 грн., в тому числі ПДВ 1812500,00 грн.

Приписами п.3.1. Договору, оплата ТМЦ за Договором здійснюється на рахунок Продавця, що вказаний в розділі 10 Договору.

Згідно п.3.2. Договору, розрахунок між Покупцем та Продавцем за Договором здійснюється в безготівковій формі у гривнях шляхом перерахування Покупцем Продавцю 100% вартості ТМЦ зазначеної в п.2.1. Договору впродовж 7 (семи) банківських днів після підписання Договору.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що ТМЦ поставляється Покупцю без будь-якої упаковки та тари згідно правил «Інкотермс-2010» на умовах EXW (франко-склад) (ТОВ «Маріупольський млинкомбінат», 87510, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Луніна, 50) на базі поставки ТМЦ.

Умовами п.4.3., п.4.3.1., п.4.3.2. Договору, Продавець зобовязаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту перерахування грошових коштів на рахунок Продавця поставити ТМЦ Покупцю на базисі поставки ТМЦ згідно п.4.1. Договору та впродовж 2 (двох) робочих днів з моменту надходження ТМЦ на підприємство-зберігач, передати Покупцю:

- складський документ;

- картку аналізу зерна або посвідчення.

Пунктом 4.4. Договору, сторони підтверджують передачу та приймання ТМЦ шляхом складання Акту приймання-передачі, кожен примірник якого повинен бути підписаний уповноваженими представниками Сторін та скріплений печатками Сторін.

Відповідно п.5.1. Договору, Продавець зобовязаний передати ТМЦ Покупцеві в кількості, вказаній в п.1.2. Договору, а Покупець прийняти ТМЦ згідно умов Договору.

Згідно п.5.2. Договору, Покупець зобовязаний оплатити ТМЦ згідно умов Договору.

Умовами п.5.3. Договору, Покупець має право вимагати у Продавця повернення коштів, оплачених за ТМЦ згідно розділу 3 Договору та/або сплати пені відповідно п.8.4. Договору у випадку порушення Продавцем умов Договору щодо передачі ТМЦ (п.4.3., п.4.4. Договору).

Пунктом 5.4. Договору, Продавець на вимогу Покупця зобовязаний повернути кошти, оплачені за ТМЦ згідно розділу 3 Договору та/або сплатити пеню п.8.4. Договору у випадку порушення Продавцем умов Договору щодо передачі ТМЦ (п.4.3., п.4.4. Договору).

Згідно виписки з особового рахунку від 25.04.2016р. ПАТ «Аграрний фонд» перерахував передоплату у розмірі 10875000,00 грн.

Відповідачем виконані свої зобовязання частково, відповідно п.5.1. Договору, про що свідчать підписані та засвідчені печатками підприємств акти передавання-приймання зерна: від 05.05.2016р., від 12.05.2016р., від 19.05.2016р., від 23.05.2016р., від 25.05.2016р., від 26.05.2016р., від 30.05.2016р., від 31.05.2016р., від 02.06.2016р., від 06.06.2016р. у розмірі 6037147,50 грн.

Таким чином, різниця між передоплатою та сумою, на яку була здійснена поставка продукції становить 4837582,50 грн.

Договір укладався на строк до 30.05.2016р. і не продовжувався.

На момент закінчення Договору №18.04/16 від 18.04.2016р. продукція на сплачену Позивачем суму не допоставлена.

У звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань за поставки продукції позивачем на його адресу була відправлена вимога №02-084/2487 від 08.12.2016р. про повернення безпідставно отриманих коштів, належним чином засвідчена копія якої містяться у матеріалах справи.

На вимогу відповідачем не було надано відповіді.

Свої вимоги позивач обґрунтовує приписами статті 1212 ЦК України, і вважає що вказані грошові кошти були придбані без достатньої правової підстави, а саме за підставою, яка згодом відпала, а тому підлягають поверненню на його розрахунковий рахунок.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором поставки продукції.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні вказано термін його виконання, то воно підлягає виконанню в зазначений термін.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.ст. 598, 599 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умов ч.2. ст. 220 ГК України, ч.3. ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 ст. 622 ЦК України встановлено, що у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (ст. 612 ЦК України), боржник звільняється від обовязку виконати зобовязання в натурі.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, відмова кредитора від прийняття простроченого виконання припиняє зобовязання, оскільки припинення зобовязання в силу відмови кредитора від прийняття простроченого виконання тягне і припинення зустрічного зобовязання сторони, яка відмовилася від прийняття виконання. Проте, у випадку, коли сторона, яка відмовилася від прийняття виконання, своє зобовязання виконала раніше, наступають наслідки, передбачені ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У встановлений законом строк і станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо передачі товару позивачу у повному обсязі не виконав, що підтверджується відсутністю, підписаними уповноваженими представниками сторін у встановленому порядку видаткових накладних, довіреностей позивача, виданих на своїх представників на отримання товару та переданої позивачу документації. У зв'язку з тим, що відповідач у встановлений законом строк не виконав обов'язок щодо передачі товару позивачу, у останнього відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати.

Доказів повернення безпідставно отриманих коштів відповідачем не надано.

На момент прийняття рішення по справі відповідач доказів повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 4837852,50 грн. не надав, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 878099,20 грн., відповідно п.8.4. Договору.

Відповідно до ст.ст. 216 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п. п. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно п.8.4. Договору, за порушення Продавцем умов даного Договору щодо передачі ТМЦ Продавець виплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період її обчислення, від вартості ТМЦ, зазначеної в п.2.1. Договору за кожен день прострочення виконання умов п.4.3. п.4.4. Договору.

Таким чином, умовами договору сторони передбачили нарахування пені за невиконання зобовязання з оплати отриманого товару та за неналежне виконання зобовязання щодо оплати поставленого товару.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Заявлений до стягнення розмір пені за період з 26.05.2016р. по 23.12.2016р. у розмірі 878099,20 грн., відповідно до п.8.4. Договору, суд перевірив на правильність розрахунку та дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у розмірі 85739,28 грн.

Також, за приписами ст. 49, 84 ГПК України при винесенні рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами та про повернення судового збору з бюджету у разі необхідності.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2. ст. 44 ГПК України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Згідно з ч.1. ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з ч.1. ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017р. становить 1600,00 гривень.

Позивачем у позовній заяві №02-08/1/2609 від 27.12.2016р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 5715951,70 грн., тобто майнові вимоги у розумінні ч.2. ст. 16 ЦК України, ч.2. ст. 20 ГК України.

Розміри ставок судового збору встановлені у частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відтак, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за подання до суду позовної заяви судовий збір у розмірі 85739,28 гривень.

Разом з цим, позивачем до позовної заяви додане платіжне доручення №106152 від 26.12.2016р. про сплату судового збору у розмірі 85739,30 грн., тобто судовий збір було внесено в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Розмір переплати становить 0,02 грн.

Враховуючи те, що за приписами п.1. ч.1. ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом та із урахуваннях заяви про зменшення розміру позовних вимог, то сума судового збору у розмірі 0,02 гривень, яка сплачена на підставі платіжного доручення №106152 від 26.12.2016р. на суму 85739,30 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України як надмірно сплачена.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 509, 526, 530, 549, 655, 692 , п.п.1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 216-218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамат ЛТД», Донецька область, м. Краматорськ про стягнення заборгованості у розмірі 5715951,70 грн., а саме: 4837852,50 грн. основного боргу, пені у розмірі 878099,20 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамат ЛТД» (83001, Донецька область, м. Краматорськ, площа Миру, 137; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1; ) заборгованість у розмірі 4837852,50 грн. основного боргу, пені у розмірі 878099,20 грн., судовий збір у розмірі 85739,28 грн.

Повернути Публічному акціонерному товариству «Аграрний фонд» (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1; ) з державного бюджету України суму судового збору у розмірі 0,02 гривень, сплаченого відповідно до платіжного доручення №106152 від 26.12.2016р.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99