ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р.Справа № 922/4425/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_2 (м. Харків)
до ФОП ОСОБА_3 (м. Харків)
про стягнення 150136,00 грн.,
за участю представників:

позивача - ОСОБА_4 (довіреність від 05.10.2016 р.),

відповідача - ОСОБА_1 (довіреність від 04.01.2017 р.),

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача за невиконання ним умов договору суборенди від 01.03.2014 р. з перерахуванням на його рахунок суми оплати за договором суборенди - 27500,00 грн., інфляційні втрати за період з липня 2014 р. по грудень 2016 р. - 21620,80 грн., 3% річних від суми 40000,00 грн. за три роки - 2016,00 грн. та пеню згідно умов договору - 99000,00 грн., а всього 150136,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем по оплаті орендної плати за період з березня 2014 р. по липень 2014 р. за договором суборенди об'єкта нерухомого майна від 01.03.2014 р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечує проти задоволення позовної заяви у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 27500,00 грн. заборгованості з орендної плати, 21620,83 грн. інфляційних, 2016,00 грн. 3% річних та 99000,00 грн. пені, посилаючись на те, що відповідач не приймав орендоване приміщення, не підписував акт прийому-передачі майна, у зв'язку з чим у нього не виникло обов'язку сплачувати щомісячно орендну плату, тому нараховані пеня, інфляційні витрати та 3% річних не підлягають стягненню з відповідача, оскільки не було порушено жодне зобов'язання, яке було б підставою для нарахування вищевказаних сум.

Відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності, яку ухвалою господарського суду Харківської області від 16.01.2017 р. суд вважає за необхідне вирішити при винесенні рішення.

01.02.2017 р. розгляд справи був відкладений на 08.02.2017 р. о 15:00 год.

Відповідач надав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які перелічені в ньому.

Розглянувши це клопотання, суд вважає за можливе задовольнити його.

Також, відповідач надав письмові пояснення на уточнення, в яких виклав свої заперечення на поданий розрахунок нарахування пені, зроблений позивачем за період з 03.06.2016 р. по 03.12.2016 р., а саме, що позивач здійснив нарахування пені у спосіб, який суперечить чинному законодавству, оскільки період часу, за який нараховується пеня, перевищує шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.10.2013 р. між ФОП ОСОБА_5 (орендодавець) та позивачем (орендар) був укладений договір оренди об'єкту нерухомості №3 (надалі - договір оренди), за яким в порядку та на умовах, визначених даним договором орендодавець зобов'язується передати у тимчасове користування - за плату нежитлове приміщення першого поверху площею 136,6 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_1, а орендар зобов'язується прийняти приміщення та майно згідно акту приймання-передачі та зобов'язується щомісячно оплачувати орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору оренди, об'єкт оренди вважається переданим з моменту підписання акту приймання-передачі.

Згідно з п. 2.3.1 договору оренди орендатор зобов'язаний в установлений договором строк здійснювати розрахунки по орендній платі у відповідності до умов, зазначених в п. 3 даного договору, та здійснювати платежі за комунальні послуги і спожиту електричну енергію.

Пунктом 2.3.8 цього ж договору оренди визначено, що орендар зобов'язаний здавати об'єкт оренди в суборенду зі згоди орендодавця, при цьому нести повну особисту відповідальність за збереження приміщення та майна, що знаходиться в ньому.

Відповідно до п. 3 договору оренди розмір орендної плати складає 5000,00 грн. в місяць.

Згідно з п. 5.1 договору оренди, даний договір діє з 01.10.2013 р. до 30.09.2014 р.

В якості доказу надання дозволу орендодавцем (ФОП ОСОБА_5.) на суборенду позивач надав свого листа від 01.10.2013 р. на якому зроблено напис «Разрешаю» і підпис, схожий на підпис ФОП ОСОБА_5, що міститься у договорі оренди.

03.03.2014 р. позивач сплатив ФОП ОСОБА_5 орендну плату згідно договору оренди за березень - квітень 2014 р. в сумі 10000,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 03.03.2014 р.

01.03.2014 р. між позивачем (орендар) та відповідачем (суборендар) був укладений договір суборенди об'єкту нерухомості (надалі - договір суборенди), за яким орендар зобов'язується передати у тимчасове користування - за плату нежитлове приміщення першого поверху площею 136,6 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_1, а суборендар зобов'язується прийняти в суборенду приміщення та майно, згідно акту приймання-передачі та зобов'язується щомісячно оплачувати орендарю орендну плату.

Відповідно до п. 3 договору суборенди розмір орендної плати складає 5500,00 грн. в місяць.

Згідно з п. 3.1 договору суборенди орендна плата сплачується орендарю авансом за весь наступний місяць не пізніше 1-го числа.

Пунктом 4.1 договору суборенди сторони визначили, що за прострочення платежу суборендар сплачує орендарю пеню із розрахунку 2% від несвоєчасно внесеної орендної плати за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 5.1 договору суборенди, даний договір діє з 01.03.2014 р. до 30.09.2014 р.

Між позивачем та відповідачем були підписані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 22000,00 грн., про що свідчать копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №АА-00001 від 31.03.2014 р. за березень 2014 р. на суму 5500,00 грн., №АА-00002 від 30.04.2014 р. за квітень 2014 р. на суму 5500,00 грн., №АА-00003 від 31.05.2014 р. за травень 2014 р. на суму 5500,00 грн. та №АА-00004 від 30.06.2014 р. за червень 2014 р. на суму 5500,00 грн.

У позовній заяві та письмових поясненнях позивач вказує, що фактично відповідач користувався приміщенням також і в липні 2014 р., але від підписання акту за липень 2014 р. відповідач відмовився, однак доказів цього позивач не надав.

Доказів здійснення відповідачем оплати за користування приміщенням по договору суборенди сторони не надали.

В матеріалах справи відсутні докази передачі орендодавцем (ФОП ОСОБА_5.) позивачу в оренду нежитлових приміщень, як було визначено у п. 1.2 договору оренди.

Позивач також не надав суду акт приймання-передачі йому об'єкта оренди від ФОП ОСОБА_5

Як зазначив позивач у своїх письмових поясненнях, акти приймання-передачі приміщення не складалися.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 795 ЦК України).

Аналіз законодавства та змісту умов договору оренди свідчать про те, що лише підписання сторонами акта приймання-передачі є підтвердженням того, що орендар прийняв приміщення у фактичне користування у стані, що повністю його задовольняє на момент передачі.

В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі приміщення в оренду, підписаний позивачем та орендодавцем (ФОП ОСОБА_5.).

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (ч. 3 ст. 774 ЦК України).

В матеріалах справи також відсутній акт приймання-передачі приміщення в суборенду, підписаний сторонами.

Оскільки фактичне користування позивачем спірним приміщенням не підтверджено належними та допустимими доказами, відсутні правові підстави для передання об'єкту оренди позивачем в суборенду.

За відсутності акту приймання-передачі нежитлового приміщення за договором суборенди, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №АА-00001 від 31.03.2014 р. за березень 2014 р. на суму 5500,00 грн., №АА-00002 від 30.04.2014 р. за квітень 2014 р. на суму 5500,00 грн., №АА-00003 від 31.05.2014 р. за травень 2014 р. на суму 5500,00 грн. та №АА-00004 від 30.06.2014 р. за червень 2014 р. на суму 5500,00 грн. є недостатніми та недопустимими для підтвердження факту користування приміщенням за договором суборенди.

Оскільки у відповідача не виникло зобов'язань по оплаті орендних платежів, то, позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд також вважає недоведеними, необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

У заяві про застосування строку позовної давності відповідач просить розглянути та задовольнити клопотання відповідача про застосування строку позовної давності в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 99000,00 грн., а також просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 99000,00 грн. у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки право позивача, за захистом якого той звернувся до суду, не порушено, суд відхиляє заяву відповідача про застосування строку позовної давності та відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в позові відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 283, 193 ГК України, ст.ст. 774, 795 ЦК України, ст.ст. 33-35, 43, 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.02.2017 р.

Суддя В.І. Ольшанченко