ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 Справа № 917/1980/16

За позовом Приватного підприємства "ОвручГазАвто", 11106, Житомирська область, м. Овруч, вул. М. Ващука, 4

До відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82

Про стягнення 64 878,01 грн., з яких 48 179,05 грн. - заборгованість відповідача за отримані товарно-матеріальні цінності (паливно-мастильні матеріали) за умовами Договору № 17 на відпуск пального від 01.03.2016 р. в період березня - серпня 2016 року, 894,65 грн. - 3 % річних, 9 959,93 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 5 844,38 грн. - інфляційні нарахування

С у д д я ОСОБА_2

Представники:

від позивача - ОСОБА_3 (див. протокол);

від відповідача - ОСОБА_4 (див. протокол).

26.01.2017 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 12.01.2017 року в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами.

Суть спору: розглядається позовна заява Приватного підприємства "ОвручГазАвто" про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" 64 878,01 грн., з яких 48 179,05 грн. - заборгованість відповідача за отримані товарно-матеріальні цінності (паливно-мастильні матеріали) за умовами Договору № 17 на відпуск пального від 01.03.2016 р. в період березня - серпня 2016 року, 894,65 грн. - 3 % річних, 9 959,93 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 5 844,38 грн. - інфляційні нарахування.

Позивач на позовних вимогах наполягає, мотивуючи їх невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань стосовно оплати отриманих ТМЦ.

Відповідач проти позову заперечує за мотивами відзиву на позовну заяву № 25/01-17 від 25.01.2017 року (вх. № 1124 від 26.01.2017 року), посилаючись на ненадання позивачем оформлених належним чином видаткових накладних і облікових відомостей на пальне. За наведеного, останній робить висновок, що строк виконання зобовязань не настав.

Крім цього, відповідач надав клопотання № 25/01-16 від 25.01.2017 року (вх. № 1125 від 26.01.2017 року), яким просить суд витребувати у позивача докази - облікові відомості на відпуск пального за період з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року як підставу для оплати вартості товару за період з 31.03.2016 року по 31.08.2016 року.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу

За приписами статті ст. 38 Господарського процесуального кодексу України Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Всупереч викладеному, відповідачем не обґрунтовано обставин, які можуть підтвердити вказані у клопотанні докази.

Таким чином, вказане клопотання відповідача про витребування судом доказів задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, заслухавши представників сторін, суд,

встановив :

01.03.2016 року між Приватним підприємством "ОвручГазАвто" (постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" (покупець) було укладено договір № 17 на відпуск пального (а. с. 10), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобовязався організовувати та забезпечувати безперебійну заправку паливом транспортних засобів покупця, а покупець оплачувати отримане паливо (п. 1.1. Договору).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- ціна на паливо є плаваючою і відображується у звітах фіскалізованого касового апарату постачальника (п. 12 Договору);

- відпуск палива здійснюється на умовах франко-склад постачальника на автозаправному комплексі ПП "ОвручГазАвто", яка знаходиться за адресою м. Овруч, вул. Ващука, 4. Постачальник організовує цілодобову заправку автотранспорту покупця на АЗК (п. 1.3 Договору);

- відпуск палива покупцеві здійснюється тільки після предявлення подорожнього листа. Право власності на палива за цим договором виникає у покупця з моменту його отримання (п. 1.5, 1.6 Договору);

- оплата палива здійснюється подекадно (раз на 10 днів) за фактом дійсно отриманого палива. Факт отримання палива підтверджується обліковими відомостями, підписаними водіями при його отриманні (п. 2.1 Договору);

- покупець остаточно сплачує постачальникові вартість палива, вказану в облікових відомостях, на підставі підписаної сторонами видаткової накладної протягом 5 днів з дати, вказаній у цій видатковій накладній. Розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем відповідної суми на поточний розрахунок постачальника (п. 2.2, 2.3 Договору);

- покупець зобовязаний за прострочення оплати сплатити постачальникові на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої оплати за кожний день прострочення. При цьому нарахування пені не обмежується будь-яким строком (п. 3.2. Договору);

- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін, закінчується його перебіг 31.12.2016 року (п. 5.1, 5.2 Договору).

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань щодо відпуску пального ТОВ "Білогіря молокопродукт" та отримання його відповідачем на загальну суму 370 163,27 грн. за період з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року підтверджується видатковими накладними № РН-0000066 від 31.03.2016 року, № РН-0000089 від 30.04.2016 року, № РН-0000119 від 31.05.2016 року, № РН-0000146 від 30.06.2016 року, № РН-0000173 від 31.07.2016 року, № РН-0000194 від 31.08.2016 року (належним чином засвідчені копії залучено до матеріалів справи, а. с. 11-16). Крім цього, позивачем також залучено до матеріалів справи реєстр проведених документів на посвідчення отримання ТМЦ (а. с. 17-18).

Жодних зауважень чи заперечень щодо кількості та якості паливно-мастильних матеріалів від відповідача не надходило, проте останній за отримані ТМЦ розрахувався не в повному обсязі.

Позивач звертався до ТОВ "Білогіря молокопродукт" із претензією (а. с. 19), проте вона залишилася без реагування, грошові кошти не сплачені.

Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 64 878,01 грн., з яких 48 179,05 грн. - заборгованість відповідача за отримані товарно-матеріальні цінності (паливно-мастильні матеріали) за умовами Договору № 17 на відпуск пального від 01.03.2016 р. в період березня - серпня 2016 року, 894,65 грн. - 3 % річних, 9 959,93 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 5 844,38 грн. - інфляційні нарахування.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

(1) Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо відпуску пального. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України отримане пальне оплатив не в повному обсязі. Дана обставина відповідачем не спростована.

Судом не приймаються посилання останнього на те, що строк виконання зобовязань не настав через ненадання постачальником облікових відомостей на відпуск пального за період з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року як підставу для оплати вартості товару за період з 31.03.2016 року по 31.08.2016 року за наступного.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні ОСОБА_5 України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого ОСОБА_5 і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права").

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 48 179,05 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

(2) Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З дотриманням цієї норми, позивачем приведено розрахунок 3 % річних у розмірі 894,65 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 5 844,38 грн. Здійснивши їх перевірку, суд прийшов до висновку про задоволення вказаних вимог у розмірі 894,65 грн. та 5 513,02 грн. відповідно. У стягнення 331,36 грн. інфляційних нарахувань у позові слід відмовити (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_5 9.1.3").

(3) Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 3.2. Договору № 17 на відпуск пального від 01.03.2016 року сторони передбачили, що покупець зобовязаний за прострочення оплати сплатити постачальникові на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої оплати за кожний день прострочення. При цьому нарахування пені не обмежується будь-яким строком.

Згідно статті 4 ОСОБА_5 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

З дотриманням цієї норми та п. 3.2 Договору, позивачем приведено розрахунок пені у розмірі 9 959,93 грн. Здійснивши його перевірку, суд прийшов до висновку про задоволення вказаних вимог у розмірі 9 954,03 грн. У стягненні 5,90 грн. пені у позові слід відмовити (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_5 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 48 179,05 грн. заборгованості за отримані товарно-матеріальні цінності (паливно-мастильні матеріали) за умовами Договору № 17 на відпуск пального від 01.03.2016 р. в період березня - серпня 2016 року, 894,65 грн. - 3 % річних, 9 954,03 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 5 513,02 грн. - інфляційні нарахування підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У стягненні 5,90 грн. пені та 331,36 грн. інфляційних нарахувань у позові слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 22, ст. 49, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" (37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, ) на користь Приватного підприємства "ОвручГазАвто" (11106, Житомирська область, м. Овруч, вул. М. Ващука, 4, ) - 48 179,05 грн. - заборгованість відповідача за отримані товарно-матеріальні цінності (паливно-мастильні матеріали) за умовами Договору № 17 на відпуск пального від 01.03.2016 р. в період березня - серпня 2016 року, 894,65 грн. - 3 % річних, 9 954,03 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 5 513,02 грн. - інфляційні нарахування, та 1 370,84 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

3. Відмовити у позові в частині стягнення 5,90 грн. пені та 331,36 грн. інфляційних нарахувань.

Повне рішення складено 31.01.2017 року.

Суддя Г.І.Бунякіна