КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа№ 910/22540/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Нікітюк Є.О. представник за довіреністю;

від відповідача -не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АЗІНКО"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 26.12.2016 року

по справі № 910/22540/16 (суддя - Селівон А.М. )

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АЗІНКО"

до Приватне акціонерне товариство "Страхове товариство "Іллічівське"

про стягнення 36 574,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2016 року по справі № 910/22540/16 позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія АЗІНКО" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 26.12.2016 року по справі №910/22540/16 скасувати та направити справу до господарського суду м.Києва для розгляду по суті.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АЗІНКО" прийнято до провадження.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує, просить апеляційний господарський суд ухвалу господарського суду міста Києва від 26.12.2016 року по справі № 910/22540/16 скасувати та направити справу до господарського суду м. Києва для розгляду по суті.

Крім того, апелянтом подано клопотання про приєднання до матеріалів справи № 910/22540/16 оригіналу позовної заяви з доданими до неї документами.

Приватне акціонерне товариство "Страхове товариство "Іллічівське" своїх представників в судове засідання не направило, про причини неявки суд не повідомило.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи обмежений процесуальний строк розгляду даної справи, за відсутності клопотання про продовження строку розгляду, справа розглядається у визначений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк, за відсутності представників відповідача, які належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно частини 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали справи всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позива, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2016 року по справі № 910/22540/16 позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.63 ГПК України.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Частиною 1 статті 58 ГПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Відповідно до п. 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судам першої інстанції" від 26.12.2011 N 18, Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення 36574,18 грн. частки страхового відшкодування.

26.06.2015 року між ПАТ "Страхова компанія АЗІНКО"(позивачем) та ПАТ "СТ "Іллічівське"(відповідачем) був укладений договір облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засадах ексцеденту сум № 49700/30 від 26.06.15 року.

Відповідно до п.2.7. договору перестрахування перестрахувальник зобов'язується передавати, а перестраховик зобов'язкується приймати у перестрахування частину відповідальності перестрахувальника по всіх наземних транспортних засобах, страхова сума за якими перевищує розмір власного утримання перестрахувальника прийнятих ним на страхування починаючи з 01.07.2015 року.

Відповідно до умов договору перестрахування позивачем на адресу відповідача були направлені пакети документів: №СКА-1006-16 від 08.09.2016 року; №СКА-1003-16 від 08.09.2016 року;№СКА-1004-16 від 08.09.2016 року; №СКА-1005-16 від 08.09.2016 року; №СКА-1203-16 від 08.11.2016 року; №СКА-1090-16 від 05.10.2016 року з розрахунком частки перестраховика за збитками та вимогою сплатити ці частки.

Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договорами добровільного страхування наземного транспорту(крім залізничного) складає 36 574,18 грн.

Враховуючи викладене, укладений договір перестрахування визначає загальні умови виникнення відповідних зобов'язань сторін по ризиках, переданих у перестрахування по конкретних договорах добровільного страхування наземного транспорту(крім залізничного).

Враховуючи юридичну природу договору перестрахування, об'єднання позовних вимог за таким договором є можливим, тому що вимоги про стягнення частки страхового відшкодування за договорами страхування в межах долговору перестрахування пред'явлені до одного відповідача, є однорідними, тобто такими, що одночасно являють собою однаковий спосіб захисту права та мають однорідні підстави виникнення.

Додатково слід наголосити на тому, що місцевий господарський суд необґрунтовано вказав на те, що сумісний розгляд вимог позивача перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, оскільки навпаки таке об`єднання надасть можливість досягнути процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АЗІНКО", а також унеможливить винесення різних рішень з однакових обставин.

Відповідно до ч. 5,7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та не об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АЗІНКО" підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду міста Києва від 26.12.2016 року по справі № 910/22540/16 скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АЗІНКО" задовольнити, ухвалу господарського суду міста Києва від 26.12.2016 року по справі №910/22540/16 - скасувати.

2.Матеріали справи №910/22540/16 повернути до господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

3.Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді М.Л. Яковлєв

Т.І. Разіна