КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Справа№ 905/3018/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.А.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідачів: 1) не з'явились;

2) не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 року

у справі № 905/3018/16 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом ОСОБА_2

до 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

2) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осбі на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Донецької області з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" з не включенням до загального реєстру вкладів Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором банківського вкладу (депозиту) №15136/24-13 від 27.11.2013р. у банківському металі - золоті, вагою 100 грам, або 3,21 унції, що становило на момент укладання договору еквівалент у національній валюті України у розмірі 32 191,13 грн.

Також, позивач просить суд зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюк Владислава Сергійовича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_2, ін. НОМЕР_1, стосовно здійснення йому виплати по відшкодуванню вкладу (депозиту) № 15136/24-13 від 27.11.2013р. у банківському металі - золоті, вагою 100 грам, або 3,21 унції, що становило на момент укладання договору еквівалент у національній валюті України у розмірі 32 191,13 грн.; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити необхідні дії для включення ОСОБА_2 в загальний реєстр вкладників Публічного акціонерного товариства ""Банк "Фінанси та Кредит", які мають право на отримання на відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором Банківського вкладу (депозиту) № 15136/32-13 від 27.11.2013р. у банківському металі - золоті, вагою 100 грам, або 3,21 унції, що становило на момент укладання договору еквівалент у національній валюті України у розмірі 32 191,13 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.10.2016р. матеріали позовної заяви №905/3018/16 направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва в порядку ст.ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 року порушено провадження у справі за позовом ОСОБА_2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 року припинено провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу від 21.12.2016 року скасувати та передати справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при винесенні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не дотримався правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 826/20410/14 від 15.06.2016 року, відповідно до якої спір, який виник на стадії ліквідації (банкрутства) банку, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Смірнова Л.Г. та призначено до розгляду на 07.02.2017 року.

Представник позивача у судове засідання 07.02.2017 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представники відповідачів у судове засідання 07.02.2017 року не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили. Однак, через відділ документального забезпечення суду подали відзиви на апеляційну скаргу, відповідно до яких заперечували протии задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що спір у справі не має ознаки корпоративного спору, а тому враховуючи те, що позивачем є фізична особа, яка не може бути стороною у господарській справі, спір не підлягає розгляду в господарському суді.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.11.2013 року між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 15136/24-36 строком на два роки, відповідно до якого позивач розмістив метал - золото, вагою 100 грам або 3, 22 унції, вартістю на день підписання договору за курсом НБУ - 32 191, 13 грн.

Постановою Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» та призначено Чернявську О.С. уповноваженою особою на ліквідацію, визначивши строк виплати вкладів Фондом 03.02.2016 року.

03.02.2015 року, позивач звернувся до банку із заявою про повернення вкладу та надав заяву із вимогою виплатити йому гарантовану суму відшкодування за вкладом. Водночас, банк повідомив про те, що позивач відсутній в реєстрі вкладників Фонду на виплату вкладів.

Беручи до уваги зазначене, ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з не включенням до загального реєстру вкладів Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором банківського вкладу (депозиту) №15136/24-13 від 27.11.2013р. у банківському металі - золоті, вагою 100 грам, або 3,21 унції, що становило на момент укладання договору еквівалент у національній валюті України у розмірі 32 191,13 грн.

Також, позивач просить суд зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «"Фінанси та Кредит» Валендюк Владислава Сергійовича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_2, ін. НОМЕР_1, стосовно здійснення йому виплати по відшкодуванню вкладу (депозиту) № 15136/24-13 від 27.11.2013р. у банківському металі - золоті, вагою 100 грам, або 3,21 унції, що становило на момент укладання договору еквівалент у національній валюті України у розмірі 32 191,13 грн.; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити необхідні дії для включення ОСОБА_2 в загальний реєстр вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на отримання на відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором Банківського вкладу (депозиту) № 15136/32-13 від 27.11.2013р. у банківському металі - золоті, вагою 100 грам, або 3,21 унції, що становило на момент укладання договору еквівалент у національній валюті України у розмірі 32 191,13 грн.

Отже, спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди (договору банківського вкладу).

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до ст. 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно зі ст. 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Якщо в законодавчому акті підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або зазначено, що спір вирішується в судовому порядку, господарському суду слід виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру спірних правовідносин (п. 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам").

Так, Постановою пленуму Верхового Суду України від 16.02.2016 року у справі № 21-4846а15 встановлено, що виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Постановою пленуму Верхового Суду України від 15.06.2016 року у справі 21-286а16 передбачено, що виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-Х11 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-111 "Про банки та банківську діяльність", пункту шостого статті 2 Закону № 4452-УІ та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. При цьому абзацом другим частини другої статті 215 ЦК передбачено, що у випадках, встановлених ЦК, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У справі, яка розглядається, суди встановили, що банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним. За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що у відповідних справах суб'єктним складом є юридичні особи, а у справі № 905/3018/16 позивачем є ОСОБА_2, тобто фізична особа, а отже розгляд даної справи у господарських судах суперечить ст.ст 1, 21 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації.

Отже, справи, де позивачем і/або відповідачем є не юридична особа, господарським судам не підвідомчі, за виключенням випадків, прямо передбачених законодавчими актами України (наприклад, корпоративні спори), стороною яких можуть виступати фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, оскільки позивач - фізична особа, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, звернулася за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, зважаючи на суб'єктний склад даного спору, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, і має розглядатися в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Правова позиція стосовно того, що відповідні спори підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, наведена у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі №6-2309цс16.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Отже, справи, де позивачем і/або відповідачем є не юридична особа, господарським судам не підвідомчі, за виключенням випадків, прямо передбачених законодавчими актами України (наприклад, корпоративні спори), стороною яких можуть виступати фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, оскільки позивач - фізична особа, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, звернулася за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, зважаючи на суб'єктний склад даного спору, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, і має розглядатися в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Правова позиція стосовно того, що відповідні спори підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, наведена у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі №6-2309цс16.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було обгрунтовано припинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2, про що винесено відповідну ухвалу з посиланням на припис п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки справа з визначеним суб'єктним складом не підлягає розгляду у господарському суді.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому відсутні підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі № 905/3018/16.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 року у справі № 905/3018/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 905/3018/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Л.Г. Смірнова

Є.Ю. Пономаренко