РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017Справа №910/22820/16

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
доПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»
провідшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 19800,00 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Гайдамащук О.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: Лінкевич О.В. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 19800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №06/0675804/2403/14 від 01.12.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2016 порушено провадження у справі №910/22820/16, розгляд справи призначено на 16.01.2017; зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати інформацію щодо полісу №АІ/3905487.

22.12.2016 до відділу діловодства суду від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.

16.01.2017 від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив в частині стягнення 5266,80 грн. з тих підстав, що позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 розгляд справи відкладено на 06.02.2017.

Представник позивача в судовому засіданні 06.02.2017 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У свою чергу, представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечив частково.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.02.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у розгляді справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.12.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №06/0675804/2403/14 (далі - договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 27.12.2014 по 26.12.2015 (п. 19 договору добровільного страхування).

За умовами п. 30.7., 30.7.1. договору добровільного страхування при пошкодженні застрахованого ТЗ, розмір страхового відшкодування визначається у розмірі витрат на відновлювальний ремонт з вирахуванням: коефіцієнта фізичного зносу деталей ТЗ, що були замінені, крім випадків, коли у п. 13 договору передбачено інше.

При цьому пунктом 13 договору добровільного страхування сторони погодили, що вартість відновлювального ремонту розраховується без урахування фізичного зносу деталей.

Вартість відновлювального ремонту розраховується згідно з рахунками СТО, що здійснює відновлювальний ремонт застрахованого ТЗ, на яку страхувальника направив страховик (п. 14.1. договору добровільного страхування).

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

27 листопада 2015 року о 14 год. 35 хв. у місті Черкаси відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, перед поворотом ліворуч на вул. Чехова, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.12.2015 у справі №711/10952/15-п встановлено порушення ОСОБА_4 вимог п. 10.4. Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також накладено стягнення у вигляді штрафу.

Стаття 990 Цивільного кодексу України передбачає, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Аналогічні за змістом положення містяться в ст. 25 Закону України «Про страхування».

01.12.2015 власник автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача з заявою № про факт настання події, в якій просив виплатити страхове відшкодування на СТО згідно з направленням страховика.

Станцією технічного обслуговування ФОП ОСОБА_5 виставлено власнику застрахованого автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, рахунок №155 від 09.12.2015 на загальну суму 19500,00 грн.

Згідно з нормами чинного законодавства та з урахуванням умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №06/0675804/2403/14 від 01.12.2014, позивач склав страховий акт 1 №/1 від 23.12.2015, відповідно до якого пошкодження автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в загальному розмірі 19800,00 грн.

На підставі складеного страхового акту 1 №/1 від 23.12.2015, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" сплатило суму страхового відшкодування в загальному розмірі 19800,00 грн. на рахунок СТО ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №0054382 від 28.12.2015 та №001703 (№10145517) від 16.01.2016, а також відомістю №ВПТ-000202 від 15.01.2016.

Позивач звертався до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (як особи, відповідальної за завдану шкоду) з заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації №03-17/3919 від 28.03.2016, в якій просив компенсувати витрати в розмірі 19800,00 грн.

Втім, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не надало відповіді на заяву та суму страхового відшкодування не сплатило, у зв'язку з чим Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідач наголошує на тому, що відповідно до Визначення ринкової вартості КТЗ та коефіцієнту фізичного зносу №96563МА-1 від 13.01.2017, складеного з допомогою системи для складання ремонтних калькуляцій «AUDATEX», матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля складає 14233,20 грн. А тому, на його думку, позов має бути задоволено частково.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом зокрема є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Позивач виплативши згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту №06/0675804/2403/14 від 01.12.2014 страхове відшкодування потерпілому, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, належить ОСОБА_4 та знаходився під його керуванням.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_4 у ДТП встановлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як власником вказаного транспортного засобу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 уклав з Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АІ/3905487, строк дії якого встановлено з 17.12.2015 по 16.12.2015 та предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем у справі.

За умовами п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АІ/3905487 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 0 грн.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тоді як статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Проте, здійснення позивачем виплати страхового відшкодування на користь страхувальника в сумі без врахування коефіцієнту фізичного зносу не суперечить приписам статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вказаний Закон не поширюється на правовідносини, що виникли за Договором добровільного страхування наземного транспорту №06/0675804/2403/14 від 01.12.2014, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

З урахуванням вимог пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", наявність страхового акту 1 №/1 від 23.12.2015, рахунку №155 від 09.12.2015 та платіжних доручень №0054382 від 28.12.2015 та №001703 (№10145517) від 16.01.2016, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Крім того, Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Зазначена правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі №910/7163/14, яка прийнята з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України; а також в постановах Вищого господарського суду України від 01.02.2016 у справі №910/6190/15-г, від 02.02.2016 у справі №910/13155/15, від 02.02.2016 у справі №910/25250/15 (ухвалою Верховного Суду України від 01.03.2016 у справі №3-214г16 відмовлено у допуску справи №910/25250/15 до провадження Верховного Суду України), від 03.02.2016 у справі №910/15485/15, від 28.11.2016 у справі №910/5161/15-г та ін.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (19800,00 грн.); визначені полісом №АІ/3905487 розміри лімітів відповідальності та франшизи (0 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 19800,00 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів повної або часткової сплати заявленої до стягнення суми, а його доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються вищенаведеним.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25; ідентифікаційний код 23510137) страхове відшкодування в розмірі 19800 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.02.2017.

Суддя Грєхова О.А.