РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Справа № 924/813/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Коломис В.В.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14-10 від 14 січня 2015 року)

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №615 від 07 лютого 2017 року); ОСОБА_3 (довіреність №614 від 07 лютого 2017 року)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - КП "Південно-Західні тепломережі" на рішення господарського суду Хмельницької області від 09 листопада 2016 року у справі № 924/813/16 (суддя Заярнюк І.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі"

про стягнення 1 454 654,76 грн.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області (суддя Заярнюк І.В.) від 09 листопада 2016 року у справі №924/813/16 було частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі позивач) до Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі" (надалі відповідач) про стягнення 1454654,76 грн., з яких 300913,29 грн. інфляційних втрат, 66416,07 грн. 3% річних та 1087325,4 грн. пені. Присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі (29025, м. Хмельницький, вул. Курчатова, 17/1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) 160725,45 грн. (сто шістдесят тисяч сімсот двадцять п'ять гривень 45 коп.) втрат від інфляції, 38476,56 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста сімдесят шість гривень 56 коп.) 3% річних, 624091,59 грн. (шістсот двадцять чотири тисячі дев'яносто одну гривню 59 коп.) пені, 12350,02 грн. (дванадцять тисяч триста п'ятдесят гривень 02 коп.) витрат зі сплати судового збору. В решті позову було відмовлено.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що враховуючи, що строки виконання зобовязань відповідачем було дотримано, відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості в розмірі 5330328,54 грн., яка є предметом договорів про організацію взаєморозрахунків. Нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат можливо лише на суму заборгованості в розмірі 3825922,16 грн., за відповідні періоди існування заборгованості.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач Комунальне підприємство "Південно-Західні тепломережі" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 09 листопада 2016 року у справі №924/813/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в стягненні фінансових санкцій. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Хмельницької області норм матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає, що відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила сіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. КП "Південно-Західні тепломережі" добросовісно вживало всіх можливих заходів для виконання зобов'язань в частині погашення боргу. Однак, отримуючи лише часткову оплату за надані послуги відповідно до встановлених тарифів (які не відповідають їх фактичній вартості), та не отримуючи своєчасно відшкодування з бюджету різниці в тарифах, і не маючи можливості вплинути на цей процес, КП "Південно-Західні тепломережі" не було спроможне вчасно розраховуватись з позивачем за поставлений природний газ. Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність лише за наявності в цьому її вини. В даному ж випадку вина відповідача відсутня. Оскільки, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу від 19 грудня 2014 року №3243/15-КП-34, то в даному випадку відсутні підстави для застосування санкцій за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Уклавши договори про проведення взаєморозрахунків і відповідно д підпункту 2 пункту 10 сторони засвідчили, що з метою виконання договору зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а також те, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору (пункт 15), то в даному випадку відсутні підстави для застосування санкцій за порушення грошового зобов'язання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, санкції за порушення грошового зобов'язання повинні були розраховуватись виходячи з суми боргу 710087,32 грн. заборгованість, яка склалась за спожитий природний газ у грудні 2015 року, тобто поза межами договорів про організацію взаєморозрахунків №150/375-в від 02 грудня 2015 року та №616/375-в від 23 грудня 2015 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 грудня 2016 року у справі №924/813/16 було поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу відповідача та призначено дату судового засідання на 08 лютого 2017 року.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 96 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав. В судовому засіданні представник ПАТ "НАК "Нафтогаз України" проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача повністю підтримали вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Південно-Західні тепломережі" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №3243/15-КП-34 (надалі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 1525 тис. куб. м. (пункт 2.1 договору).

За умовами підпункту 2.1.1 договору обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (пункт 3.1 договору).

Згідно з пунктом 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригінала акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

У пункті 5.2 договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб. м газу становить 5900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%, Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6384,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1276,94 грн., всього з ПДВ - 7661,64 грн.

Згідно з пунктом 5.5 договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Сторони домовились, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (пункт 7.1 договору).

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2 договору).

Згідно з розділом 11 договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний сторонами, скріплений відтисками їхніх печаток.

Додатковими до договору угодами №1 від 12 лютого 2015 року, №2 від 12 березня 2015 року, №3 від 15 квітня 2015 року, №4 від 25 травня 2015 року, №5 від 09 червня 2015 року, №6 від 21 липня 2015 року, №8 від 21 жовтня 2015 року, №9 від 22 жовтня 2015 року, №11 від 22 листопада 2015 року сторони вносили зміни до договору купівлі-продажу природного газу від 19 грудня 2014 року №3243/15-КП-34 щодо ціни природного газу

Додатковою угодою №12 від 23 грудня 2015 року до договору купівлі-продажу природного газу від 19 грудня 2014 року №3243/15-КП-34, сторони пункт 6.3. договору доповнили абзацом в наступній редакції: „Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 та/або договорами про організацію взаєморозрахунків, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №375.

На виконання умов договору позивач протягом січня - грудня 2015 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 9156250,70 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31 січня 2015 року на суму 1129455,98 грн., від 28 лютого 2015 року на суму 1085654,80 грн., від 31 березня 2015 року на суму 1288272,19 грн., від 30 квітня 2015 року на суму 701431,94 грн., від 31 травня 2015 року на суму 452540,46 грн., від 30 червня 2015 року на суму 293211,06 грн., від 31 липня 2015 року на суму 280952,09 грн.; від 31 серпня 2015 року на суму 527825,72 грн.; від 30 вересня 2015 року на суму 601972,99 грн.; від 31 жовтня 2015 року на суму 811906,93 грн.; від 30 листопада 2015 року на суму 940655,99 грн.; від 31 грудня 2015 року на суму 1042360,55 грн.

Відповідачем сплачено основний борг за спожитий газ в сумі 9156250,70 грн., що підтверджено і відображено в довідці про операції, довідці про сальдо та визнається представниками сторін як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Поряд з цим, в період дії договору купівлі-продажу природного газу від 19 грудня 2014 року №3243/15-КП-34 між Головним управлінням державної казначейської служби України в Хмельницькій області (сторона-1), Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації (сторона-2), КП "Південно - Західні тепломережі" (сторона-3), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона-4) та ПАТ "Укргазвидобування" (сторона 5) були укладені договори про організацію взаєморозрахунків, а саме: №150/375-в від 02 грудня 2015 року на суму 3656317,16 грн. та №616/375-в від 23 грудня 2015 року на суму 1674011,38 грн.

За умовами пункту 1 вказаних договорів предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною пунктом 16 статті 14 та статтею 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 року №375.

За змістом пунктів 3-6 договорів Казначейство перераховує кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку, стороні першій у сумі 3656317,16 грн./1674011,38 грн. на підставі рішення Мінфіну. Сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 3656317,16 грн./1674011,38 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 3656317,16 грн./1674011,38 грн. грн., для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти у сумі 3656317,16 грн./1674011,38 грн. у тому числі ПДВ 609386,19 грн./279001,90 грн. для погашення заборгованості за природний газ за 2015 рік згідно з договором від 19 грудня 2014 року №3243/15-КП-34.

Сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "субвенція, що надається із загального фонду державного бюджету відповідно до постави Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №375", а також дату укладення і номер договору (пункт 9 договорів).

Підпунктом 2 пункту 10 договорів передбачено, що з метою виконання договору сторони зобов'язалися: не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; а згідно підпункту 5 пункту 10 прийняли на себе зобов'язання щодо забезпечення проведення розрахунків відповідно до договору та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання сторонами платіжних документів територіальні органи Казначейства своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти в порядку, передбаченому договором.

Сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору (пункт 15 договорів).

Договори підписані представниками та скріплений відтисками печаток сторін.

На виконання умов договорів про організацію взаєморозрахунків №150/375-в від 02 грудня 2015 року та №616/375-в від 23 грудня 2015 року позивачу були перераховані кошти в сумі 5330328,54 грн. на погашення заборгованості за природний газ отриманий за договором №3243/15-КП-34 від 19 грудня 2014 року, що підтверджується довідкою про операції з 01 січня 2015 року по 31 березня 2016 року, зокрема: 18 грудня 2015 року 3656317,16 грн. та 29 грудня 2015 року - 1674011,38 грн.

Решту суми заборгованості в розмірі 3825922,16 (9156250,70 - 5330328,54 = 3825922,16) відповідачем сплачено власними грошовими коштами в період з 21 січня 2015 року по 29 грудня 2016 року.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилаючись на те, що відповідач порушував терміни виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №3243/15-КП-34 від 19 грудня 2014 року, звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення 1454654,76 грн., з яких 300913,29 грн. інфляційних втрат, 66416,07 грн. 3% річних та 1087325,40 грн. пені.

Як зазначалося вище, рішення господарського суду Хмельницької області від 09 листопада 2016 року у справі №924/813/16 позов було задоволено частково.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 пункту 1 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2014 року між Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України (продавець) та КП "Південно-Західні тепломережі" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №3243/15-КП-34 (далі договір), відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що на виконання умов договору позивач протягом січня - грудня 2015 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 9156250,70 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2015р. на суму 1129455,98 грн., від 28.02.2015р. на суму 1085654,80 грн., від 31.03.2015р. на суму 1288272,19 грн., від 30.04.2015р. на суму 701431,94 грн., від 31.05.2015р. на суму 452540,46 грн., від 30.06.2015р. на суму 293211,06 грн., від 31.07.2015р. на суму 280952,09 грн.; від 31.08.2015р. на суму 527825,72 грн.; від 30.09.2015р. на суму 601972,99 грн.; від 31.10.2015р. на суму 811906,93 грн.; від 30.11.2015р. на суму 940655,99 грн.; від 31.12.2015р. за на суму 1042360,55 грн.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Як вірно зазначено місцевим судом, на момент подання позову заборгованість була повністю сплачена.

Позивач посилаючись на порушення відповідачем термінів виконання грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №3243/15-КП-34 від 14 грудня 2014 року на підставі пункту 7.2. договору та статті 625 Цивільного кодексу України, просив суд стягнути з КП "Південно-Західні тепломережі" 1454654,76 грн., з яких 300913,29 грн. інфляційних втрат, 66416,07 грн. 3% річних та 1087325,40 грн. пені.

Колегією суддів враховується, що в період дії договору купівлі-продажу природного газу від 19 грудня 2014 року №3243/15-КП-34 між Головним управлінням державної казначейської служби України в Хмельницькій області (сторона-1), Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації (сторона-2), КП "Південно - Західні тепломережі" (сторона-3), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона-4) та ПАТ "Укргазвидобування" (сторона 5) були укладені договори про організацію взаєморозрахунків №150/375-в від 02 грудня 2015 року на суму 3656317,16 грн. та №616/375-в від 23 грудня 2015 року на суму 1674011,38 грн.

Таким чином, з моменту укладення зазначених договорів між сторонами припинились відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, натомість виникли відносини про організацію взаєморозрахунків, в силу яких розрахунки за поставлений природний газ на суму 5330328,54 грн. відбувся у порядку і строки, передбаченому зазначеними договорами.

При цьому судами враховується, що договорами про організацію взаєморозрахунків №150/375-в від 02 грудня 2015 року та №616/375-в від 23 грудня 2015 року передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінювалися порядок і строки виконання боржником грошових зобовязань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу.

Отже, підписавши спільні договори про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

На виконання умов договорів про організацію взаєморозрахунків №150/375-в від 02 грудня 2015 року та №616/375-в від 23 грудня 2015 року позивачу були перераховані кошти в сумі 5330328,54 грн. на погашення заборгованості за природний газ отриманий за договором №3243/15-КП-34 від 19 грудня 2014 року, що підтверджується довідкою про операції з 01 січня 2015 року по 31 березня 2016 року, зокрема: 18 грудня 2015 року 3656317,16 грн. та 29 грудня 2015 року - 1674011,38 грн.

Колегія суддів погоджується з тим, що відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості в розмірі 5330328,54 грн., яка є предметом договорів про організацію взаєморозрахунків, оскільки строки виконання зобовязань відповідачем було дотримано.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі №924/1265/13, від 01 липня 2015 року у справі №924/1230/14, від 16 вересня 2015 року у справі №917/2520/14, від 11 листопада 2015 року у справі №927/1733/14.

Згідно частини 1 статті 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Також судами враховується, що додатковою угодою №12 від 23 грудня 2015 року до договору купівлі-продажу природного газу від 19 грудня 2014 року №3243/15-КП-34, сторонами доповнено пункт 6.3. договору абзацом в наступній редакції: „Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 та/або договорами про організацію взаєморозрахунків, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №375.

З огляду на вищезазначене, за рахунок коштів передбачених договорами про організацію взаєморозрахунків в розмірі 5330328,54 грн. було погашено заборгованість перед позивачем за зобовязаннями частково березня (908654,87 грн.), квітня (701431,94 грн.), травня (452540,46 грн.), червня (293211,06 грн.), липня (280952,09 грн.), серпня (527825,72 грн.), вересня (491701,02 грн.), жовтня (733345,39 грн.), листопада (940665,99 грн.).

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, вартість природного газу поставленого в січні 2015 року в сумі 1129455,98 грн., в лютому 2015 року в сумі 1085654,80 грн., в березні 2015 року в сумі 379617,32 грн., в вересні 2015 року в сумі 110271,97 грн., в жовтні 2015 року в сумі 78 561,54 грн., в грудні 2015року в сумі 1042360,55 грн. була сплачена відповідачем за рахунок власних грошових коштів підприємства.

Отже, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат можливо на суму заборгованості в розмірі 3825922,16 грн., за відповідні періоди існування заборгованості.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів перевірено здійснені судом першої інстанції розрахунки та встановлено, що вони є арифметично вірними, відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, правомірними до стягнення є 3% річних в сумі 38476,56 грн. (за зобов'язаннями січня 2015 року - 791,44 грн., лютого 2015 року - 6884,54 грн., березня 2015 року - 23527,73 грн., вересня 2015 року - 2408,99 грн.., жовтня 2015 року - 2418,66 грн., грудня 2015 року - 2445,20 грн.).

Також місцевим судом було правомірно присуджено до стягнення з відповідача 160725,45 грн. інфляційних втрат з огляду на наступне.

Позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 300913,29 грн. інфляційних нарахувань згідно з розрахунком.

Проаналізувавши поданий розрахунок, колегією суддів встановлено, що позивачем здійснено інфляційні нарахування в тому числі і на суми заборгованості за періоди, що становлять менше одного місяця, тоді як відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судами враховується, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Враховуючи вищевикладене, неправомірними є нарахування інфляційних втрат за зобов'язаннями січня 2015 року на суму 28896,30 грн., лютого 2014 року на суму 34519,27 грн., березня 2015 року на суму 11565,92 грн., квітня 2015 року на суму 10861,71 грн., травня 2015 року на суму 8380,77 грн., червня 2015 року на суму 8446,66 грн., липня 2015 року на суму 10424,53 грн., серпня 2015 року на суму 7277,23 грн., вересня 2015 року на суму 14132,11 грн. та жовтня 2015 року на суму 5683,35 грн.

Зважаючи на викладене, в результаті проведеного перерахунку, який перевірений судом апеляційної інстанції, позивачем правомірно заявлено до стягнення 160725,45 грн. інфляційних втрат за визначені періоди. У стягненні інфляційних втрат в сумі 140187,87 грн. правомірно відмовлено.

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), стаття 610 Цивільного кодексу України визначає як порушення зобовязання.

Згідно з приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в пункті 7.2 договору було погоджено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було заявлено до стягнення пеню в сумі 1087325,40 грн. (згідно з поданим розрахунком: за зобов'язаннями січня 2015 року - 11846,83 грн., лютого 2015 року - 137690,77 грн., березня 2015 року - 367885,65 грн., квітня 2015 року - 193249,30 грн., травня 2015 року - 110891,01 грн., червня 2015 року - 57389,04 грн., липня 2015 року - 40672,63 грн., серпня 2015 року - 51076,18 грн., вересня 2015 року - 35331,91 грн., жовтня 2015 року - 36357,58 грн., листопада 2015 року - 9071,63 грн., грудня 2015 року - 35862,88 грн.).

Колегією суддів перевірено здійснений судом першої інстанції розрахунок пені та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, правомірною до стягнення є пеня в розмірі 624091,59 грн., оскільки позивачем безпідставно нараховано пеню у сумі 463233,81 грн. (за зобов'язаннями квітня, травня, червня, липня, серпня, частково жовтня та листопада 2015 року) на суми заборгованості, що була сплачена відповідно до договорів про організацію взаєморозрахунків від 02 грудня 2015 року та від 23 грудня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача 160725,45 грн. інфляційних втрат, 38476,56 грн. 3% річних, 624091,59 пені.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 09.11.16 року у справі №924/813/16 залишити без змін, апеляційну скаргу КП "Південно-Західні тепломережі" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 924/813/16 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.