ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р. Справа № 922/3376/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В., суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Деппа-Крівіч А.О.

за участю

прокурора: Захарової Н.О., посвідчення № 032956, від 10 квітня 2015 року;

представників

позивача: Крайник К.О., довіреність № 32-20-14-39103/0/19-16, від 22 грудня 2016 року;

1-го відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 10 листопада 2016 року;

2-го відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 526, від 16 листопада 2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх. №06 Х/1-42) на рішення Господарського суду Харківської області від 05 грудня 2016 року у справі № 922/3376/16

за позовом Керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків;

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, с. Піски, Топільська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ДРР Харківської області, с. Тополі;

про повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05 грудня 2016 року у справі № 922/3376/16 (суддя Сальнікова Г.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Заступник прокурора Харківської області з вказаним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

31 січня 2017 року від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1027).

31 січня 2017 року від Топільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ДРР Харківської області надійшов відзив (вх.№1028) та додаткові матеріали для захисту своєї правової позиції по справі (вх.№1029).

01 лютого 2017 року від прокуратури Харківської області надійшли додаткові пояснення (вх.№1111).

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

10 березня 2015 року між першим відповідачем - Топільською ЗОШ І-ІІІ ступенів ДРР Харківської області та другим відповідачем - ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір про співпрацю (Том 1 а.с. 24), відповідно до умов якого, сторони дійшли згоди здійснювати співпрацю у сфері сільськогосподарського виробництва протягом терміну дії цього Договору на земельній ділянці площею 20,00 га. в рамках співпраці сторони для дослідних цілей та навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства здійснюють вирощування сільськогосподарських культур не заборонених законодавством з урахуванням сівозмін, не допускаючи погіршення екологічного стану, зниження плодючості земельної ділянки.

За результатами вивчення вищевказаного договору Ізюмська місцева прокуратура Харківської області дійшла до висновку, що ФОП ОСОБА_3 незаконно користується зазначеною земельною ділянкою, чим порушуються вимоги земельного законодавства та інтереси держави.

Звертаючись до господарського суду із відповідним позовом, керівник Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області зазначив, що основною ознакою спірного договору про співпрацю є платне володіння та користування на певний строк земельною ділянкою, що свідчить про його удаваність, оскільки фактично, на думку прокурора, був укладений договір оренди земельної ділянки. Посилаючись на приписи статей 203, 235 Цивільного кодексу України, останній просить суд витребувати у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 спірну земельну ділянку шляхом підписання акту прийому-передачі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність ознак орендних правовідносин між сторонами, оскільки за умовами спірного договору земельна ділянка площею 20, 00 га, яка знаходиться в постійному користуванні у Топільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 (у тому числі за актом приймання-передачі) не передавалась.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції прокурор в обґрунтуванні апеляційної скарги наголошує на удаваності договору про співпрацю з підстав визначених в позовній заяві. При цьому відсутність акту приймання-передачі, як підстава суду першої інстанції у відмові кваліфікувати фактичні правовідносини між сторонами як орендні, пояснюється ним удаваністю даного правочину, з метою приховати дійсну мету укладення договору - використання земельної ділянки під виглядом договору про співпрацю.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, розпорядженням Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області №333 від 09 серпня 2010 року Топільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області передано в постійне користування земельну ділянку площею 20,00 га на території Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області за межами населеного пункту, що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1, за яким цільовим призначенням (використанням) вказаної земельної ділянки визначено ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства.

Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області №10-20.17-0.5-1856/2-16 від 10 серпня 2016 року вартість 1 га ріллі на території Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області станом на 01 січня 1995 року становить 3 196,88 грн. (станом на 01 січня 2016 року з урахуванням індексації - 26 923,41 грн.).

Таким чином, загальна вартість вказаної земельної ділянки загальною площею 20,0000 га станом на 01 січня 2016 року складає 538468,15 грн.

10 березня 2015 року між першим відповідачем - Топільською ЗОШ І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області та другим відповідачем - ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір про співпрацю (Том 1 а.с. 24), відповідно до умов якого, сторони дійшли згоди здійснювати співпрацю у сфері сільськогосподарського виробництва протягом терміну дії договору на земельній ділянці площею 20,00 га в рамках співпраці сторони для дослідних цілей та навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства здійснюють вирощування сільськогосподарських культур не заборонених законодавством з урахуванням сівозмін, не допускаючи погіршення екологічного стану, зниження плодючості земельної ділянки.

Відповідно до пункту 7 "Предмет договору" договору про співпрацю від 10 березня 2015 року, сторони здійснюють співпрацю у сфері сільськогосподарського виробництва протягом терміну дії цього договору на земельній ділянці площею 20, 00 га (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія НОМЕР_1, виданий 19 травня 2011 року Топільській ЗОШ І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області). В рамках співпраці сторони для дослідних та навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства здійснюють вирощування сільськогосподарських культур незаборонених законодавством з урахуванням сівозмін, не допускаючи погіршення екологічного стану, зниження плодючості земельної ділянки.

Прокурор, посилаючись на приписи ст.ст. 387, 1212 ЦК України, вважає, що спірна земельна ділянка підлягає поверненню Топільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області за актом приймання-передачі як такої, що була набута відповідачем без достатньої правової підстави.

Варто зауважити, що предмет позову полягає саме у поверненні земельної ділянки Топільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області за актом приймання-передачі як такої, що була набута відповідачем без достатньої правової підстави.

У відповідності до приписів статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Виходячи з заявлених у позові вимог вбачається необхідність доведення прокурором факту вибуття земельної ділянки із користування Топільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області, та набуття її в користування Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3.

Тобто, в даному випадку Топільська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області, внаслідок передачі земельної ділянки у користування Фізичній особі- підприємцю ОСОБА_3 або із інших підстав повинна бути позбавлена обсягу права користування земельною ділянкою - виробничого застосування і споживання корисних властивостей природного об'єкта, а також створених за його допомогою благ.

На підтвердження факту передачі спірної земельної ділянки у користування Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 прокурор посилається на існування орендних правовідносин між сторонами, які не врегульовані окремим договором, але фактично виникають внаслідок укладення сторонами договору про співпрацю.

За твердженням керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області та заступника прокурора Харківської області договір про співпрацю є удаваним, та був укладений між Топільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3 з метою приховання договору оренди, яким було передано у користування першому відповідачу спірну земельну ділянку площею 20,00 га.

Так, на їх думку, між відповідачами склалися правовідносини з користування Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3 земельної ділянки за плату, оскільки жодних обов'язків сторін у спірному договорі не зазначено, а відповідно до п. 9.2. вказаного договору перший відповідач має надавати Топільській ЗОШ матеріальні внески в розмірі не менше 2500,00 грн. за 1 га у вигляді компенсації за вирощену продукцію при проведенні дослідницьких та навчальних робіт.

Колегія суддів, аналізуючи договір про співпрацю, виходячи з предмету його укладення, обсягу прав та обов'язків сторін, зазначає наступне.

В межах пункту 7 договору сторонами було визначено мету укладення даного правочину- співпраця у сфері сільськогосподарського виробництва .

В рамках якої сторони для дослідних та навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства передбачили вирощування сільськогосподарських культур не заборонених законодавством з урахуванням сівозмін, не допускаючи погіршення екологічного стану, зниження плодючості земельної ділянки.

Згідно з пункту 1.2. вищевказаного договору сторони погодили форми участі сторін в досягненні мети:

-фінансові внески або інші види допомоги;

-техніка, сільськогосподарський інвентар, паливно-мастильні матеріали, добрива, інші засоби обробітку захисту рослин, матеріальні цінності, розрахунки та оформлення відповідної документації;

- трудова діяльність.

За змістом пункту 9.2. вказаного договору перший відповідач має надавати Топільській ЗОШ матеріальні внески в розмірі не менше 2500,00 грн. за 1 га у вигляді компенсації за вирощену продукцію при проведенні дослідницьких та навчальних робіт.

Таким чином, сторони передбачили правовідносини, за якими школа, спільно діючи з Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3, здійснює вирощування сільськогосподарських культур незаборонених законодавством для власних дослідних та навчальних цілей, а Фізична особа- підприємець ОСОБА_3 отримує право розпорядження вирощеною продукцією з пов'язаним з ним обов'язком компенсації (в розмірі не менше 2500,00 грн. за 1 га вирощеної продукції).

При цьому обумовлене договором "поняття співпраці" не наділяє першого відповідача правом користуванння земельною ділянкою, що полягає у самостійному виробничому застосуванні і споживанні корисних властивостей природного об'єкта.

Слід зазначити, що матеріалами справи не підтверджено факту передачі в оренду спірної земельної ділянки за актами приймання-передачі, як доказів передачі землі за приписами земельного законодавства. Відтак, документально не підтверджено факту переходу земельної ділянки з користування Топільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів до першого відповідача.

Судом приймається до уваги, що згідно до акту обстеження земельної ділянки (Том 1 а. с. 161) 05 вересня 2016 року комісією Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області з питань земельних відносин, використання природних ресурсів та екології було проведено обстеження земельної ділянки площею 20,00 га, яка використовується Топільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів та встановлено використання земельної ділянки для навчальних цілей та сільського господарства. Одночасно комісією було встановлено, як вирощування на даній ділянці озимої пшениці та проведення оранки трактором Т-150к ОСОБА_3, так і перебування на останній школярів, які під керівництвом вчителя ОСОБА_5 ознайомлювались з технологією обробітку землі. На підставі чого комісією області з питань земельних відносин, використання природних ресурсів та екології було зроблено висновок про відсутність факту зміни цільового призначення земельної ділянки.

Відповідний висновок відображений також у довідці, виданої головою Пісківської сільської ради від 02 грудня 2016 року №02-20/643 (Том 1 а.с.162).

У листі Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області від 25 квітня 2016 року № 01-46/938 (Том 1 а.с. 23) на запит заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури з приводу додержання освітніми закладами вимог земельного законодавства вказується про використання усіма навчальними закладами на території смт. Дворічна та Дворічанського району земельних ділянок виключно для дослідних та навчальних цілей.

Крім того Топільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області було надано інформацію стосовно заходів з виконання робочої програми на 2014/2015 та 2015/2016 рік (Том 1 а.с.80-84), з якої вбачається включення до даного переліку заходів з дослідження "основ природного землеробства", "живлення рослин та способи його регулювання", "складання технологічної карти вирощування певної культури", "захисту рослин від шкідників і хвороб", "вирощування сортового матеріалу для власних потреб", "збирання врожаю", "способів збирання сільськогосподарських рослин", тощо; тобто практичне застосування земельної ділянки у шкільному навчальному процесі.

Виходячи з наведеного вбачається, що фактично Топільська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області здійснює допуск на свою територію Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з власними матеріальними та трудовими ресурсами для проведення за допомогою останнього вирощування сільськогосподарських культур, як складової частини навчального курсу школярів. Внаслідок чого Фізична особа- підприємець ОСОБА_3 отримує право розпорядження вирощеною продукцією, з компенсуванням суми коштів не за користування земельною ділянкою, а за вирощену за допомогою школи продукцію. А отже, земельна ділянка залишається в користуванні Топільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області і не передається Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3.

З огляду на твердження прокурора про приховане набуття земельної ділянки відповідачем на умовах оренди до обов'язку прокурора входить доведення такого набуття та користування. Належними та допустимими доказами в цьому випадку можуть бути використані відповідні фактичні дані у вигляді: актів приймання-передачі, матеріалів перевірки уповноважених державних органів місцевого самоврядування, матеріалів досудового слідства, тощо. Однак таких, або будь-яких інших доказів прокурором до суду не надано, чим порушено обов'язок доказування, передбачений статтею 32-33 ГПК України.

Більш того, слід зазначити, що договір про співпрацю від 10 березня 2015 року є чинним, не визнавався у судовому порядку недійсним (не встановлено факту удаваності правочину), що виключає можливість повернення земельної ділянки в порядку реституції.

В статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За твердженням прокурора, при наявних обставин справи не може бути заявлена вимога про визнання договору про співпрацю від 10 березня 2015 року недійсним, а відтак і застосовано наслідки недійсності правочину (у зв'язку з чим органом прокуратури було обрано саме такий спосіб захисту), оскільки фактично договір оренди є неукладеним, а визнавати недійсним неукладений договір, з точки зору цивільного законодавства, є неправомірним.

Проте відповідна позиція не узгоджується повною мірою з приписами законодавства зважаючи на наступне.

Згідно з положеннями ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06 листопада 2009 року визначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Тобто, суд, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, вирішує питання недійсності правочину, який фактично укладено між сторонами.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

З приводу зазначеної прокурором постанови Вищого господарського суду України від 10 березня 2016 року у справі №908/2982/15 на підтвердження наявності правових підстав для повернення земельної ділянки слід зазначати, що обставини даних справ різняться, оскільки у справі №908/2982/15 закладом освіти було передано земельну ділянку саме у строкове платне користування строком на 10 років другій стороні для проведення товарного сільськогосподарського виробництва. В даному спору земельна ділянка не передавалась в користування першому відповідачу. Отже, обставини справи та висновки Вищого господарського суду у справі №908/2982/15 жодним чином не співвідносяться з даним спором.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази та пояснення сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК колегія суддів встановила відсутність будь-яких доказів вибуття земельної ділянки 20,00 га із користування Топільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області, а відтак факт набуття земельної ділянки в користування Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, що виключає можливість задоволення позовної вимоги.

Відтак, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням судом норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів. У зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 05 грудня 2016 року у справі № 922/3376/16 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 05 грудня 2016 року у справі № 922/3376/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2017 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя П.В.Тихий

Суддя О.І.Терещенко