ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Справа № 905/519/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів:Данилової М.В., Ходаківської І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016
у справі№ 905/519/15
Господарського судуДонецької області
за позовомПрокурора міста Краматорська Донецької області в інтересах держави в особі Краматорської міської ради Донецької області
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
прозобов'язання припинити користуватися територією та звільнити її від малої архітектурної форми
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача: від прокуратури:не з'явились не з'явились Суходольський С.М. (прокурор відділу Генеральної прокуратури України)
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Донецької області (головуючий суддя - Сковородіна О.М., судді - Говорун О.В., Бокова Ю.В.) від 13.10.2015, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Будко Н.В., судді - Геза Т.Д., Дучал Н.М.) від 07.11.2016, у справі №905/519/15 визнано недійсним договір особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми б/н від 17.11.2010, укладений між Краматорською міською радою від імені територіальної громади міста Краматорська і Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4); зобов'язано ФОП ОСОБА_4 припинити користуватися територією (об'єктом благоустрою) 30кв.м в АДРЕСА_1 та звільнити земельну ділянку від цієї архітектурної форми; стягнуто з відповідача на користь Державного бюджету України 1218,00грн судового збору.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.203, 207, 208, 215, 216, 401, 402 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст.98, 100, 116, 123, 126 Земельного кодексу України (далі ЗК України), ст.ст.13, 15 Закону України "Про оренду землі", ст.43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Заслухавши заперечення на касаційну скаргу прокурора Генеральної прокуратури України, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого та постанові апеляційного господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Прокурор міста Краматорська звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Краматорської міської ради Донецької області з позовом до ФОП ОСОБА_4 про зобов'язання припинити користуватися територією (об'єктом благоустрою) та звільнити її від малої архітектурної форми. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що після припинення строку дії договору особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми б/н від 17.11.2010 позивач зобов'язаний був припинити користування спірною територією та звільнити її, втім цього не зробив.

В подальшому, прокурором було подано заяву про зміну підстав позову, в якій останній наголошував на тому, що договір особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми б/н від 17.11.2010, який укладено між позивачем та відповідачем, є удаваним правочином, яким сторони приховали оренду землі, у зв'язку з чим, пославшись на передачу в оренду земельної ділянки без проведення конкурсу, зазначив про недійсність договору та необхідність звільнення ділянки з посиланням на приписи ст.216 ЦК України.

Судами встановлено таке.

17.11.2010 між Територіальною громадою м. Краматорська Донецької області, від імені якої діяла Краматорська міська рада в особі міського голови Костюкова Геннадія Андрійовича "Власник", та ФОП ОСОБА_4, "Сервітуарій" укладено договір №б/н особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми.

Предметом даного договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно "Сервітуарію" на територію (об'єкт благоустрою) в м. Краматорську, на якому буде розміщуватись та використовуватись для провадження підприємницької діяльності мала архітектурна форма площею 27,60 кв.м (п.1.1.).

Об'єктом особистого строкового сервітуту за цим договором є територія (об'єкт благоустрою) в АДРЕСА_1, площею 30 кв.м (п.1.2).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Строки дії договору 3 (три) роки з моменту його підписання повноважними представниками сторін (п.2.2.).

З матеріалів справи вбачається, що Краматорська міська рада листом №01.01-29/5256 від 25.11.2013 повідомила ФОП ОСОБА_4 про закінчення терміну дії договору від 17.11.2010 особистого строкового сервітуту для розміщення малих архітектурних форм по АДРЕСА_1.

Відповідно до листа Краматорської міської ради №01-30/3135 від 28.08.2015 проведено обстеження спірної земельної ділянки та встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, встановлено металевий павільйон для провадження підприємницької діяльності площею 27,6 кв.м на земельній ділянці площею 30 кв.м.

Вирішуючи спір у справі, попередні судові інстанції зазначили, що за своєю природою, укладений між сторонами договір особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми б/н від 17.11.2010 є договором оренди землі, у зв'язку з чим, пославшись на те, що передача в оренду території була здійснена без проведення конкурсу, дійшли висновку про недійсність вказаного правочину та задовольнили позов.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Статтею 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що до об'єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам'ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" законодавство з питань благоустрою населених пунктів складається з цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Згідно ст.28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Статтею 34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" Правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюється порядок благоустрою та утримання територій об'єктів благоустрою. Правила розробляються для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Згідно п.3 Постанови КМУ від 26.08.2009 №982 "Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності", який був чинним на момент укладення договору від 17.11.2010 (далі - Порядок), розміщення малої архітектурної форми здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а для власників земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Відповідно до п.12 Порядку у разі відсутності у суб'єкта господарювання державного акта на право власності на земельну ділянку чи на право постійного користування земельною ділянкою або договору оренди такої земельної ділянки сільська, селищна, міська рада укладає з таким суб'єктом господарювання в десятиденний строк з дня прийняття передбаченого пунктом 10 цього Порядку рішення договір особистого строкового сервітуту в порядку, визначеному законодавством.

Вказані вище приписи законодавства визначають спеціальний порядок розміщення малих архітектурних форм та у зв'язку з цим, оформлення використання об'єкту благоустрою, що розташований під зазначеним майном.

Відтак, оскільки за змістом укладеного між сторонами договору від 17.11.2010 відповідачу було передано саме об'єкт благоустрою, і таке визначення території розміщеної під малою архітектурною формою не оспорюється жодною із сторін, висновки попередніх судових інстанцій про удаваність договору від 17.11.2010, укладення якого було прямо передбачено діючими на той час нормативними приписами, колегія суддів вважає безпідставними, а отже перевірка дотримання сторонами приписів ст.203 ЦК України при укладенні договору сервітуту, мала б здійснюватись відповідно до норм Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Постанови КМУ від 26.08.2009 № 982 "Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності" та рішення Краматорської міської ради від 12.05.2010 №36/V-59 "Про розміщення малих архітектурних форм та укладення договорів особистого строкового сервітуту" на які сторони посилались в преамбулі договору від 17.11.2010.

Зазначеного вище суди не врахували.

Відповідно до ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству; виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Отже, визнання господарським судом договору недійсним за межами позовних вимог, могло б бути здійснено для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору із зазначенням відповідних прав та інтересів у змісті судового рішення.

Визнаючи недійсним договір особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми від 17.11.2010 суди не зазначили наявність будь-яких порушених прав позивача у зв'язку з укладенням такого правочину.

Колегія суддів також зазначає, що вирішуючи спір про зобов'язання припинити користуватися територією та звільнити її від малої архітектурної форми, суди мали б надати оцінку наявності/відсутності правових підстав перебування відповідача на об'єкті благоустрою визначених умовами договору та/або нормами права, що регулюють спірні відносини.

Так, відповідно до пункту 4.4.6. договору від 17.11.2010, після закінчення строку дії договору, якщо не буде прийняте рішення про продовження дозволу на розташування малої архітектурної форми "Сервітуарія" на новий строк або його дострокового розірвання, останній зобов'язаний припинити користуватися територією.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав про те, що в рішенні Краматорської міської ради від 12.05.2010 №36/V-59 "Про розміщення малих архітектурних форм та укладення договорів особистого строкового сервітуту", яким надано дозвіл на розміщення малої архітектурної форми, не визначено строку дії дозволу, у зв'язку з чим, використання об'єкту благоустрою після припинення строку дії договору від 17.11.2010 є правомірним.

Однак, незважаючи, що встановлення та оцінка таких обставин має важливе значення для вирішення спору, правові підстави використання відповідачем спірної території після закінчення строку дії договору від 17.11.2010 визначені як самим правочином, так і відповідними приписами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, судами не встановлювалися; рішення міської ради, яке на думку відповідача, є самостійною та достатньою підставою для продовження використання об'єкту благоустрою, суди не досліджували та не оцінювали, та не спростували заперечень відповідача, що є порушенням приписів процесуального законодавства.

Отже, як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились порушення приписів ст.ст.4, 42, ч.1 ст.47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за наслідками визначення правової кваліфікації спірних правовідносин і за результатами обговорення усіх обставин справи та ч.1 ст.43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч.1 ст.11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень у справі та направлення справи на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1119 ГПК України порушення судами процесуальних норм, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у справі та не з'ясування обставин, від яких залежить законність рішення, є підставою для скасування оскаржуваних судових актів та скерування справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін і, в залежності від встановлених обставин, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 та рішення Господарського суду Донецької області від 13.10.2015 у справі №905/519/15 скасувати.

Справу №905/519/15 направити на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Головуючий-суддя С.Бакуліна

Судді М.Данилова

І.Ходаківська