РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017Справа №910/23492/16

За позовомДержавного підприємства «Український державний центр радіочастот»
доДержавного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок»
простягнення 46421 грн. 82 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Ізюмська І.В. - представник за довіреністю № 80/071-9/18078 від 30.12.2016;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» з вимогами до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» про стягнення 46421 грн. 82 коп., з яких 39859 грн. 20 коп. основного боргу, 5974 грн. 53 коп. пені та 588 грн. 09 коп. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 5200 від 01.05.2016 не здійснив оплату виконаних позивачем робіт за актом про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 39859 грн. 20 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 5974 грн. 53 коп. та 3% річних за період з 19.06.2016 по 15.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2016 порушено провадження у справі № 910/23492/16, розгляд справи призначено на 17.01.2017.

У судовому засіданні 17.01.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 31.01.2017.

31.01.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що керівник відповідача стверджує, що не укладав з позивачем Договору № 5200 від 01.05.2016 та не видавав довіреність на ім'я ОСОБА_3 (начальника Філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок») № 23/1-4/1 від 04.01.2016, з огляду на що вказаний договір був вчинений представником відповідача з перевищенням повноважень. При цьому, докази наступного схвалення відповідачем Договору № 5200 від 01.05.2016 в матеріалах справи відсутні. Крім того, відповідач вказав на те, що в матеріалах справи відсутні заявки відповідача на виконання робіт, які вказані в акті про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016, та вказаний акт не може бути належним доказом, оскільки в ньому відсутнє посилання на Договір № 5200 від 01.05.2016 та в ньому не вказано точних місць проведення робіт, власників обладнання та представників відповідача, які були присутні при виконанні робіт. При цьому, відповідач зазначив, що сторонами у Договорі № 5200 від 01.05.2016 не погоджено ціну договору, що є істотною умовою договору, у зв'язку з чим вказаний договір суперечить положенням законодавства Укрїни.

Представник позивача у судовому засіданні 31.01.2017 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 31.01.2017 не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 17.01.2017 та розпискою від 17.01.2017 про оголошення перерви у судовому засіданні.

При цьому, 31.01.2017 через канцелярію суду відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю представника відповідача взяти участь у судовому засіданні, призначеному на 31.01.2017.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні з огляду на те, що чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання відзиву, додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи відповідачем зазначено та обґрунтовано не було.

При цьому, суд вже задовольняв клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оголошуючи перерву в судовому засіданні, надаючи можливість відповідачу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх заперечень.

Суд зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні 31.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.05.2016 між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» (виконавець) та Державним підприємством дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» (замовник) укладено Договір № 5200 на виконання робіт, пов'язаних з розглядом заявочних документів, присвоєнням радіочастот, підготовкою висновків, оформлення дозволів, предметом якого є проведення виконавцем робіт, пов'язаних з розглядом заявочних документів, присвоєнням радіочастот, підготовка висновків, оформлення дозволів на експлуатацію РЕЗ замовника.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 5200 від 01.05.2016 виконавець зобов'язується протягом всього строку дії цього договору розглядати в установленому порядку заяви замовника про видачу висновків щодо ЕМС РЕЗ та дозволів на їх експлуатацію на підставі праведення актів ПТК РЕЗ замовника, для чого зобов'язується: згідно з чинним законодавством розглянути заяву замовника на видачу висновку щодо ЕМС РЕЗ замовника; провести розрахунок ЕМС РЕЗ замовника; підготувати висновок щодо ЕМС РЕЗ замовника та надати його замовнику; у випадку негативного результату надати замовнику обґрунтовану відмову у видачі висновку щодо ЕМС РЕЗ; прорвести роботи з первинного технічного контролю (ПТК) РЕЗ замовника; на підставі результату робіт з ПТК надати дозвіл на експлуатацію РЕЗ замовника або обґрунтовану відмову щодо видачі дозволу на експлуатацію; у випадках негативного результату проведеної роботи заявочні документи замовнику не повертаються.

Згідно з п. 2.2 Договору № 5200 від 01.05.2016 замовник зобов'язується своєчасно сплачувати на користь виконавця плату за виконання робіт.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 5200 від 01.05.2016 строк виконання робіт, пов'язаних з підготовкою висновку щодо ЕМС не може перевищувати 30 календарних днів від дати реєстрації заяви про видачу висновків без урахування строків погодження та міжнародної координації заявлених частотних присвоєнь. У разі необхідності погодження з ГШ ЗС України строк надання висновку не повинен перевищувати 80 календарних днів. У разі необхідності міжнародної координації надання висновку проводиться у строк, визначений регламентом радіозв'язку Міжнародного союзу електрозв'язку або відповідними міжнародними договорами. Строк виконання робіт, пов'язаних із підготовкою дозволу на експлуатацію, не може перевищувати 45 календарних днів від дати реєстрації відповідної заявки про видачу дозволу на експлуатацію.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 5200 від 01.05.2016 строк виконання робіт може змінюватися за взаємною згодою сторін з оплатою відповідно до чинних тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», затверджених у встановленому порядку.

Відповідно до п. 3.4 Договору № 5200 від 01.05.2016 ціна робіт (послуг), пов'язаних з розглядом заявочних документів, розрахунком ЕМС, присвоєнням радіочастот, призначенням позитивних сигналів, міжнародною координацією (у разі необхідності), підготовкою висновків щодо ЕМС, оформленням дозволів, визначається на підставі чинних тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», затверджених у встановленому порядку.

Згідно з п. 3.5 Договору № 5200 від 01.05.2016 конкретна ціна робіт визначається рахунками, які виконавець в установлені законодавством терміни надає замовнику.

Згідно з п. 3.8 Договору № 5200 від 01.05.2016 виконання всіх робіт, які вказані в договорі, підтверджуються відповідними актами виконаних робіт, підписаними обома сторонами, які виконавець надсилає замовнику після надання відповідних дозвільних документів.

Відповідно до п. 3.9 Договору № 5200 від 01.05.2016 роботи з проведення ПТК, які виконувалися безпосередньо філіями виконавця, замовник оплачує на підставі рахунків, які надаються філіями.

Відповідно до п. 6.1 Договору № 5200 від 01.05.2016 цей договір укладено на строк 1 календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором № 5200 від 01.05.2016, виконавши роботи на суму 39859 грн. 20 коп., що підтверджується актом про виконання робіт № 16-20-3148 від 10.10.2016 на суму 39859 грн. 20 коп., який підписаний представниками сторін (зі сторони позивача начальником Північно-східної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» ОСОБА_4 та зі сторони відповідача начальником філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» ОСОБА_3.) та скріплений печатками вказаних філій (оригінал оглянуто судом у судовому засіданні 31.01.2017).

При цьому, у вказаному акті про виконання робіт № 16-20-3148 від 10.10.2016 не міститься посилання на Договір № 5200 від 01.05.2016.

Однак, позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку № 3148 від 04.05.2016 на суму 39859 грн. 20 коп. (вартість виконаних позивачем робіт відповідно до акту про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016), в якому міститься посилання на Договір № 5200 від 01.05.2016 та в якому визначено конкретний перелік всіх робіт, наданих позивачем, та вказаний перелік робіт (зазначений в рахунку № 3148 від 04.05.2016) відповідає переліку робіт (найменуванню та кількості), зазначеному у підписаному акті про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що роботи, які вказані в акті про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016 на суму 39859 грн. 20 коп., були виконані позивачем саме за Договором № 5200 від 01.05.2016, у зв'язку з чим суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що вказаний акт є неналежним доказом виконання робіт позивачем у зв'язку з відсутністю у ньому посилання на Договір № 5200 від 01.05.2016.

При цьому, що стосується тверджень відповідача, що з огляду на відсутність у вказаному акті виконаних робіт точних місць проведення робіт, власників обладнання, переліку представників відповідача, які були присутні при виконанні позивачем робіт, вказаний акт є неналежним доказом у справі, суд зазначає, що умовами Договору № 5200 від 01.05.2016 не передбачено конкретних відомостей (зокрема тих, про які зазначає відповідач у відзиві), які повинні зазначатися в акті виконаних робіт, складеному за результатами виконання робіт позивачем.

Так само, що стосується тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності в акті про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016 доказів складення висновків та дозволів на експлуатацію або складення обґрунтованих відмов, суд зазначає, що як вбачається з п. 3.3 Договору № 5200 від 01.05.2016 висновки щодо ЕМС та дозволи на експлуатацію РЕЗ є кінцевим результатом робіт, тоді як акт про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016 складений щодо проведення первинного технічного контролю РЕЗ та ВП на місці експлуатації та щодо проведення вимірювань параметрів РЕЗ та ВП на місці їх експлуатації, тобто складений за наслідками виконання робіт до кінцевого результату (складення висновків та дозволів на експлуатацію або складення обґрунтованих відмов), що вбачається з п. 2.1 Договору № 5200 від 01.05.2016, де зазначено, що висновки та дозволи видаються на підставі проведення актів ПТК РЕЗ.

Крім того, роботи щодо проведення вимірювань параметрів РЕЗ та ВП на місці їх експлуатації (вказані в акті про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016 та рахунку № 3148 від 04.05.2016, та виконання яких як стверджує відповідач не передбачено умовами договору) безпосередньо стосуються таких видів робіт як проведення первинного технічного контролю РЕЗ та ВП на місці експлуатації, які передбачені умовами договору, з огляду на що у суду відсутні підстави вважати, що позивачем було включено до акту про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016 роботи, не передбачені умовами Договору № 5200 від 01.05.2016.

При цьому, щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності відповідних заявок на виконання робіт, що зазначені в акті про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016, суд зазначає, що відсутність в матеріалах справи таких заявок не спростовує факт виконання позивачем робіт на суму 39859 грн. 20 коп., оскільки такий факт підтверджується у складеному (підписаному та скріпленому печатками сторін) акті про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що роботи, наведені у вказаному акті були погоджені відповідачем.

У відзиві на позовну заяву відповідач також зазначив, що умовами Договору № 5200 від 01.05.2016 не визначено ціну договору, яка є істотною умовою договору, та відсутність ціни договору суперечить положенням законодавства України.

Втім, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно з п. 3.5 Договору № 5200 від 01.05.2016 конкретна ціна робіт визначається рахунками, які виконавець в установлені законодавством терміни надає замовнику.

Крім того, як вбачається з п. 3.4 Договору № 5200 від 01.05.2016 ціна робіт (послуг), пов'язаних з розглядом заявочних документів, розрахунком ЕМС, присвоєнням радіочастот, призначенням позитивних сигналів, міжнародною координацією (у разі необхідності), підготовкою висновків щодо ЕМС, оформленням дозволів, визначається на підставі чинних тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», затверджених у встановленому порядку.

Таким чином, умовами Договору № 5200 від 01.05.2016 визначено спосіб визначення ціни, що відповідає положенням ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України.

Що стосується тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, щодо того, що керівник відповідач не укладав з позивачем Договору № 5200 від 01.05.2016, та керівником відповідача не видавалась довіреність ОСОБА_3 (начальнику філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок», який підписав Договір № 5200 від 01.05.2016), у зв'язку з чим Договір № 5200 від 01.05.2016 був вчинений представником відповідача з перевищенням повноважень, а будь-які докази схвалення вказаного правочину відсутні, суд зазначає таке.

Так, судом встановлено, що Договір № 5200 від 01.05.2016 з боку відповідача було підписано не керівником Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок», а начальником філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» ОСОБА_3, та у договорі зазначено, що ОСОБА_3 діє на підставі Положення про Філію «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» та Довіреності від 04.01.2016 № 23/1-4/1.

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація, що відокремленим підрозділом Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» є філія «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку».

Що стосується тверджень відповідача, що керівником Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» не видавалась Довіреність № 23/1-4/1 від 04.01.2016, суд зазначає, що як вбачається з преамбули Договору № 5200 від 01.05.2016, з боку відповідача договір був підписаний начальником філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» ОСОБА_3, який діє на підставі Положення про Філію «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» та довіреності № 23/1-4/1 від 04.01.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано суду копії Положення філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок», хоча суд ухвалою від 26.12.2016 зобов'язував відповідача надати копію положення суду.

З огляду на ненадання відповідачем Положення філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок», в якому, серед іншого, визначаються повноваження начальника філії на вчинення певних дій (зокрема, укладення правочинів), суд вважає недоведеними відповідачем твердження про відсутність повноважень у начальника філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» ОСОБА_3 на укладення Договору № 5200 від 01.05.2016.

Крім того, з огляду на ненадання відповідного положення про філію суд позбавлений можливості визначити наявність підстав (права у філії здійснювати повноваження сторони у судовому провадженні від імені юридичної особи) для направлення справи за підсудністю за місцем знаходження філії відповідача, з діяльності якої виник спір у даній справі.

Як встановлено судом, позивач виконав роботи за Договором № 5200 від 01.05.2016 на суму 39859 грн. 20 коп., що підтверджується актом про виконання робіт № 16-20-3148 від 10.10.2016 на суму 39859 грн. 20 коп.

Відповідно до п. 3.6 Договору № 5200 від 01.05.2016 оплата за виконання робіт здійснюється шляхом перерахування суми, встановленої у платіжному документі, на поточний рахунок виконавця.

Суд зазначає, що умовами Договору № 5200 від 01.05.2016 не встановлено строку здійснення відповідачем оплати за виконані позивачем роботи, з огляду на що підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 зазначено, що скільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Судом встановлено, що 20.05.2016 позивач направив відповідачу рахунок № 3148 від 04.05.2016 на суму 39859 грн. 20 коп. (який, по суті, є формою вимоги про сплату боргу) на адресу філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок», зазначену у Договорі № 5200 від 01.05.2016, який був отриманий відповідачем 26.05.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 046 (копія долучена позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 17.01.2017).

Таким чином, відповідач повинен був здійснити оплату за роботи, виконані позивачем за Договором № 5200 від 01.05.2016 (за актом про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016) на суму 39859 грн. 20 коп., у строк до 02.06.2016 (включно).

Судом встановлено, що відповідач не сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 39859 грн. 20 коп., що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 39859 грн. 20 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» у розмірі 39859 грн. 20 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в частині стягнення з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» суми основного боргу у розмірі 39859 грн. 20 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 5974 грн. 53 коп. за період з 19.06.2016 по 15.12.2016.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.2 Договору № 5200 від 01.05.2016 за прострочення виконання грошових зобов'язань замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення.

Згідно з п. 4.3 Договору № 5200 від 01.05.2016 пеня нараховується на суму простроченого платежу, починаючи з 26 числа місяця, наступного за місяцем, у якому був виставлений рахунок до повної сплати замовником суми боргу, але не більше ніж за 180 календарних днів з моменту, коли зобов'язання мало бути виконане.

Суд зазначає, що умова п. 4.2 Договору № 5200 від 01.05.2016 про нарахування пені за кожен день прострочення визначає механізм нарахування пені, та не встановлює іншого, ніж визначеного у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано) строку нарахування пені.

Аналогічні положення викладені сторонами у п. 4.3 Договору № 5200 від 01.05.2016.

Таким чином, враховуючи умови п. 4.3 Договору № 5200 від 01.05.2016 про початок нарахування пені з 26 числа місяця, наступного за місяцем, у якому був виставлений рахунок, беручи до уваги дату виставлення рахунку № 3148 - 04.05.2016, та строк, до настання якого відповідач повинен був здійснити оплату - до 02.06.2016 (включно), суд дійшов висновку, що обґрунтованим для нарахування пені за невиконання відповідачем обов'язку з оплати робіт, виконаних позивачем за актом про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016, є період з 26.06.2016 по 03.12.2016. Так, враховуючи положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, яка містить імперативну норму щодо визначення початку перебігу періоду нарахування пені - протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, та встановлені судом обставини щодо дати виникнення прострочення з виконання грошового зобов'язання відповідачем - з 03.06.2016, суд дійшов висновку, що пеня може бути нарахована до 03.12.2016 включно. Водночас, сторони погодили у договорі, що нарахування пені здійснюється фактично лише з 26 числа місяця, наступного за місяцем, у якому був виставлений рахунок до повної сплати замовником суми боргу, а отже у даному випадку позивач має право на стягнення пені за період з 26.06.2016 по 03.12.2016.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивач здійснює нарахування пені з 19.06.2016 та по 15.12.2016, що суперечить умовам п. 4.3 Договору № 5200 від 01.05.2016 (так як хоча прострочення з оплати виникло з 03.06.2016, однак договором передбачено право на нарахування пені лише з 26 числа відповідного місяця, тобто з 26.06.2016), та перевищує період нарахування пені, визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (має право нараховувати пеню до 03.12.2016).

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені.

Сума боргу (грн) - за актом про виконані роботи № 16-20-3148 від 10.10.2016Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
39859.2026.06.2016 - 28.07.20163316.5%1185.97
39859.2029.07.2016 - 15.09.20164915.5%1654.27
39859.2016.09.2016 - 27.10.20164215%1372.20
39859.2028.10.2016 - 03.12.20163714%1128.25
Всього:5340,70
Таким чином, обґрунтованим розміром пені, який підлягає стягненню з відповідача, є 5340 грн. 70 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в частині стягнення з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» пені у розмірі 5974 грн. 53 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 5340 грн. 70 коп.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 588 грн. 09 коп. за період з 19.06.2016 по 15.12.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в частині стягнення з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» 3% річних у розмірі 588 грн. 09 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» (03179, м. Київ, вул. Михайла Чалого, буд. 3; ідентифікаційний код: 05422987) на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (03179, м. Київ, проспект Перемоги, 15 км; ідентифікаційний код: 01181765) суму основного боргу у розмірі 39859 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 20 коп., пеню у розмірі 5340 (п'ять тисяч триста сорок) грн. 70 коп., 3% річних у розмірі 588 (п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 09 коп. та судовий збір у розмірі 1359 (одна тисяча триста п'ятдесят дев'ять) грн. 19 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 07.02.2017

Суддя І.М. Отрош