РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017Справа №910/7858/16

За позовомМаріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
доПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Регіональна філія "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 77 523,63 грн
Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;
від відповідача: Лях К.М. за довіреністю;
від третьої особи:не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 77523,63 грн. збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016, у задоволенні позову ПрАТ "Маріупольський меткомбінат ім. Ілліча" відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2016 у справі № 910/7858/16 скасовано повністю, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В постанові від 15.11.2016 Вищий господарський суд України зазначив, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином та у повній мірі, - чи складався в даному випадку передавальний акт та чи затверджувався він в установленому законом порядку, як не досліджувались первинні документи щодо передачі активів і пасивів Державного підприємства "Донецька залізниця" у процесі здійснення реорганізації шляхом злиття з Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця". Відтак, судами не встановлено і обсяг прав та обов'язків, що переходять до правонаступника у результаті злиття, та чи відбулась передача правонаступнику прав та обов'язків. Та, що під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно та об'єктивно перевірити доводи сторін, надати об'єктивну оцінку доказам, які мають значення для вирішення справи, витребувавши при цьому їх у разі необхідності, та на підставі всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності вирішити спір, правильно застосувати норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні відносини.

Розпорядженням № 04-23/2449 від 24.11.2016 було призначено повторний автоматичний розподіл справи 910/7858/16.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2016 для нового розгляду справи визначено суддю Дупляк О. М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 прийнято справу № 910/7858/16 до свого провадження та призначено до розгляду на 13.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 залучено до участі у справі № 910/7858/16 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Регіональну філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та відкладено розгляд справи на 17.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 розгляд справи відкладено на 30.01.2017.

В судове засідання 30.01.2017 представники позивача та третьої особи не з'явилися. Представник позивача в клопотанні вих. 09/90 від 07.12.2016 просив провести судове засідання без участі представника позивача в зв'язку з географічною віддаленістю. Третя особа про свою відсутність суд не повідомила, про час та місце розгляду спору була повідомлена належним чином.

Таким чином, нез'явлення представників позивача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників позивача та третьої особи, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання з'явився та надав суду письмові пояснення (вих. б/н від 30.01.2017), які долучені судом до матеріалів справи та усні пояснення по суті справи, в яких відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги обґрунтовані не забезпеченням з боку відповідача, як перевізника збереження вантажу позивача, як вантажоодержувача, що є підставою для стягнення з відповідача завданих позивачеві збитків.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що відповідач не є відповідальною особою за відповідне перевезення, оскільки не є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця».

У судовому засіданні 30.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач та відповідач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 30.12.2013 між позивачем, як покупцем і Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг", як постачальником було укладено договір № УПр14/28/162, за яким постачальник зобов'язався передати, а покупець - прийняти і оплатити вугільну продукцію (далі - ресурси) по маркувальному складу, ціні і в кількості, які вказані у відповідних специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору і на умовах, передбачених договором.

Згідно залізничної накладної № 51500569 від 24.07.2014, на адресу позивача - одержувач вантажу (графа "4" залізничної накладної) у вагоні № 67860247 було відправлено вантаж - антрацит, вантажовідправник - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" (графа "1" накладної).

Разом з тим, 30.10.2015 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці було складено комерційний акт БН № 724386/1318, про те, що згідно накладної № 51500569 від 24.07.2014 на адресу позивача вагон № 67860247 не прибув.

Вимогами позивача у даній справі, з посиланням на ст. 16, 22, 909, 924 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 307, 314 Господарського кодексу України, ст.ст. 110, 114, 130 Статуту залізниць України, є стягнення з відповідача 77 523,63 грн збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, з огляду на те, що відповідач, на думку позивача, є правонаступником Державного підприємства "Донецька залізниця", яке здійснювало перевезення за залізничною накладною № 51500569 від 24.07.2014.

Згідно з п.п. 1, 2 Статуту відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", останнє утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", Постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які організовані шляхом злиття, згідно з додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Частиною 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником всіх прав та обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Згідно з Додатком 1 до зазначеної Постанови № 200, Державне підприємство "Донецька залізниця" увійшло в перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

За змістом пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Крім цього, в п.5 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України встановлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

З метою виконання вказівок Вищого господарського суду України господарський суд ухвалою від 25.11.2016 витребував у відповідача первинні документи щодо передачі активів і пасивів Державного підприємства "Донецька залізниця" у процесі здійснення реорганізації шляхом злиття з Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця". Зазначені документи надані відповідачем в матеріали справи не були, натомість господарському суду відповідачем були надані письмові пояснення (вих. б/н від 13.12.2016), в яких відповідач зазначав, що між Державним підприємством «Донецька залізниця» та відповідачем відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від Державного підприємства «Донецька залізниця» всіх прав, активів і зобов'язань і боргів в статутний капітал Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Позивач в поясненнях (вих. 09/90 від 07.12.2016) вказав, що 05.08.2015 було оформлено передавальний акт, відповідно до якого майно Державного підприємства «Донецька залізниця» було передано відповідачу разом з зауваженнями, де зазначено, що правонаступництво щодо всього майна, всіх прав та обов'язків Державного підприємства «Донецька залізниця», яке розташоване на території проведення АТО не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за відповідачем на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки. В матеріали справи такий передавальний акт надано не було.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 77 523, 63 грн збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні.

Так, за змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що договір перевезення вантажу (накладна № 51500569 від 24.07.2014) був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" та Державним підприємством "Донецька залізниця"; вагони із вантажем № 60445640, № 68743905 та № 67860247 були прийняті до перевезення Державним підприємством "Донецька залізниця" (зокрема, на накладній № 51500569 від 24.07.2016 міститься відбиток штампу Державного підприємства "Донецька залізниця" та про те, що послуги з перевезення вантажу у вагонах № 60445640, № 68743905 та № 67860247 надавались саме Державним підприємством "Донецька залізниця" зазначає позивач у письмових поясненнях, поданих до суду), однак у зв'язку з недостачею вантажу 30.10.2015 був складений відповідний комерційний акт БН №724386/1318.

При цьому, позивач є одержувачем вантажу, який відповідно до п. 130 Статуту має право на подання позову.

В той же час, суд відзначає, що позов про стягнення збитків, завданих позивачу Державним підприємством "Донецька залізниця", заявлено до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що, як зазначає позивач, є правонаступником прав та обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця".

З цього приводу (враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 15.11.2016 у справі № 910/7858/16) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", позивач визначений правонаступником, зокрема, Державного підприємства "Донецька залізниця".

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" як юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

При цьому, відповідно до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", що є додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Державне підприємство "Донецька залізниця" включено до вказаного переліку.

Суд зазначає, що статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735. Відповідно до п. 2 статуту відповідача, останній утворений як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Разом з тим, реорганізація юридичної особи, як один із видів її припинення, передбачає проведення відповідної встановленої процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб, в тому числі, шляхом злиття, майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до чинного цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про такий перехід прав і обов'язків повинно бути чітко зазначено.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Злиття вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" Товариство (Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця") є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до п. 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. 104, 107 Цивільний кодекс України, що вбачається з п. 2 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону. Зазначена норма не покладає факт правонаступництва створеного Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за правами і обов'язками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов'язкового попереднього припинення зазначених підприємств, в тому числі і Державного підприємства "Донецька залізниця".

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Відповідно до ч. 9 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" одночасно з прийняттям рішення про утворення Товариства Кабінет Міністрів України формує комісію з утворення Товариства, до складу якої входять представники Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі.

Комісія у чотирьохмісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України. Зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту. Розмір статутного капіталу Товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

За змістом пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Таким чином, системний аналіз ч.ч. 3, 9 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та послідовність дій зі створення ПАТ "Українська залізниця", визначеної Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, дає підстави вважати, що злиття підприємств, на базі яких мало створюватися ПАТ "Українська залізниця" (у тому числі: складання відповідних передавальних актів та формування статутного фонду) мало хронологічно передувати державній реєстрації їх правонаступника (ПАТ "Українська залізниця"), тобто, моменту набуття ним статусу суб'єкта правовідносин у розумінні ст.ст. 91, 92 Цивільного кодексу України.

Однак, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції", проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Таким чином, вказана постанова Кабінету Міністрів України фактично передбачає часткове правонаступництво Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (в частині активів) щодо Державного підприємства "Донецька залізниця", розташованого на тимчасово окупованій території та на території проведення антитерористичної операції), оскільки зобов'язання Державного підприємства "Донецька залізниця" не відображаються як в балансі правонаступника, так і не включаються до переліків і зведених актів інвентаризації майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 13.12.2016 у справі № 910/11196/16 та у постанові Вищого господарського суду України від 17.10.2016 у справі № 905/1774/15.

При цьому, суд зазначає, що зобов'язував відповідача надати суду копію передавального акту майна (прав та обов'язків) від Державного підприємства "Донецька залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", складеного у зв'язку із реорганізацією.

Однак, відповідач копію вказаного передавального акту суду не надав.

При цьому, у письмових поясненнях, поданих до суду, відповідач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Державним підприємством "Донецька залізниця" відсутній передавальний акт, який підтверджує перехід від останнього до позивача всіх прав, активів, боргів і зобов'язань.

Втім, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 у справі № 910/12685/16 (за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"), яке набрало законної сили 18.10.2016, судом було встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Державним підприємством "Донецька залізниця" було складено передавальний акт від 05.08.2015, в якому зазначено, що правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця", яке розташоване на території проведення АТО, не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за ПАТ "Укрзалізниця" на підставі господарського відання до проведення його інвентаризації і оцінки, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м. Донецьк є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" від 7 жовтня 2014 року N 33/6/а визначено райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, а саме: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року.

При цьому, згідно зі ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції триває до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Суд зазначає, що Державне підприємство "Донецька залізниця" знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, процедура його реорганізації і передача всіх прав і обов'язків до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, дані про складання та затвердження передавальних актів для передачі зобов'язань від Державного підприємства "Донецька залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відсутні, з огляду на що суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не стало правонаступником в частині зобов'язань Державного підприємства "Донецька залізниця".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. 104, 107 Цивільного кодексу України, та не ставить факт правонаступництва створеного ПАТ "Українська залізниця" прав та обов'язків визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов'язкової попередньої державної реєстрації припинення зазначених підприємств, в тому числі і ДП "Донецька залізниця".

Однак, відповідно до чинного цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про такий перехід прав і обов'язків повинно бути чітко зазначено. Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться й у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Втім, як встановлено судом, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції", Державне підприємство "Донецька залізниця" знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, процедура його реорганізації і передача всіх прав і обов'язків до ПАТ "Українська залізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, дані про складання та затвердження передавальних актів для передачі зобов'язань від Державного підприємства "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця" відсутні.

Крім того, суд зазначає, що наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.03.2016 №78 "Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензій" було анульовано ліцензії на право провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів залізничним транспортом, надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу залізничним транспортом, згідно з переліком, до якого включено, зокрема, ліцензію Державного підприємства «Донецька залізниця» № 118/1.1 від 29.06.2011 (вид діяльності - надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу залізничним транспортом), що дає підстави для висновку, що станом на 30.10.2015 (дата здійснення перевезень у вагонах № 60445640, № 68743905 та № 67860247) Державне підприємство «Донецька залізниця» здійснювало приймання вантажів для перевезення та, власне, їх перевезення за накладною № 51500569 від 24.07.2014 на підставі чинної в цей період ліцензії № 118/1.1 від 29.06.2011 як самостійний суб'єкт господарювання, який здійснював ліцензовану діяльність з перевезення.

Доказів укладення договору про організацію перевезень вантажу саме з Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на дату здійснення перевезення за накладною № 51500569 від 24.07.2014, та, відповідно, здійснення перевезення саме відповідачем, - позивачем суду не надано.

При цьому, відповідач у письмових поясненнях, зазначав, що на його рахунок не надходили від позивача кошти за організацію перевезень вантажу у вагонах № 60445640, № 68743905 та № 67860247 за накладною № 51500569 від 24.07.2014, а відповідно до наказу ПАТ "Українська залізниця" № 512-Ц/од від 30.11.2015 "Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту" датою початку господарської діяльності ПАТ "Українська залізниця" є 01.12.2015, та до цього часу відповідач не здійснював господарську діяльність.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, за відсутності належних та допустимих в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів переходу в порядку правонаступництва обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" та, відповідно, порушення прав Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", позов Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 77 523, 63 грн збитків не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок позивача (ст. 49 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.02.2017.

Суддя О. М. Дупляк