У х в а л а

10 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоЖайворонок Т.Є.,
суддів:Берднік І.С., Ємця А.А.,-

розглянувши заяву Державної іпотечної установи про перегляд Верховним Судом України рішення Господарського суду м. Києва від 24 листопада 2015 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 13 липня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2016 року у справі № 910/25490/15 за позовом Державної іпотечної установи до товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, за участю прокуратури м. Києва, про визнання зарахування однорідних зустрічних вимог недійсними,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24 листопада 2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13 липня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2016 року, в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи про визнання зарахування однорідних зустрічних вимог недійсними відмовлено.

У січні 2017 року до Верховного Суду України надійшли заява Державної іпотечної установи про перегляд Верховним Судом України рішення Господарського суду м. Києва від 24 листопада 2015 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 13 липня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2016 року у справі № 910/25490/15 з підстав, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 11116 Господарського процесуального кодексу України, та уточнення до заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень.

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 27 січня 2016 року у справі № 914/1053/15, від 11 квітня 2016 року у справі № 914/2246/15, від 24 травня 2016 року у справі № 902/1538/15, в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Як доказ невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, до заяви додано копію постанови Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року у справі № 3-174гс16.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що подана заява є необґрунтованою, її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

Відповідно до ст. 11121 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, ст.ст. 11116, 11117, 11121 Господарського процесуального кодексу України,

у х в а л и л а :

Відмовити у допуску справи № 910/25490/15 до провадження Верховного Суду України.

Надіслати копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною.

Головуючий Т.Є. Жайворонок
Судді: І.С. Берднік

А.А. Ємець