РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017Справа №910/21258/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім", м. Київ

про відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в сумі 8694,87 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача не з'явились

від відповідача Савенко О.І. (представник за довіреністю)

В судовому засіданні 07 лютого 2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах", 21 листопада2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 0811 від 18.11.2016 року до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім", про відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в сумі 8694,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АІ/4267737.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року порушено провадження у справі № 910/21258/16 та призначено розгляд справи на 13.12.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 17.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 року розгляд справи відкладено на 31.01.2017 року.

В судовому засіданні 31.01.2017 року судом оголошено перерву до 07.02.2017 року.

В судовому засіданні 07.02.2017 року представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та дав пояснення по суті спору.

Представник позивача в судове засідання 07.02.2017 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Разом з цим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (надалі - позивач, страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (надалі - страхувальник) було укладено договір страхування наземного транспорту № К2Н0СРS-148N040 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - договір).

Об'єктом договору є транспортний засіб "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхового випадку, зокрема, пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок ДТП (п. 7.1.1. договору).

Відповідний страховий випадок настав 17.04.2015 року на пр. Червонозоряному у м. Києві, а саме: ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Chery Tiggo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під час зміни напрямку руху, перестроювання, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, здійснив зіткнення з транспортним засобом "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкоджень обох транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується довідкою з місця пригоди, виданою органами МВС України (копія довідки міститься в матеріалах справи).

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року у справі № 760/8014/15-п (№ 3-2508/15), якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до звіту № 1168/04/15 про оцінку колісного транспортного засобу (КТЗ), складеного оцінювачем ПП «Екорт» - ОСОБА_3 та експертом ПП «Екорт» - ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту, завданого власникові транспортного засобу "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 9694,87 грн.

Судом встановлено, що зазначений звіт № 1168/04/15 про оцінку колісного транспортного засобу (КТЗ) складений за допомогою комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджений наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

В матеріалах справи також наявна ремонтна калькуляція № 1168, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 9742,51 грн.

21.04.2015 року власник застрахованого транспортного засобу - автомобіля "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивачем 21.05.2015 року було складено та підписано страховий акт № И-621, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в загальній сумі 9694,87 грн.

На підставі складеного страхового акту № И-621 від 21.05.2015 року позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором страхування наземного транспорту, сплатив страхувальнику за договором суму страхового відшкодування в загальному розмірі 9694,87 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1829 від 22.05.2015 року на зазначену суму.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивач, в порушення вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не звертався з заявою про виплату страхового відшкодування і документів на виконання вимог вказаного Закону не надав, тому на момент звернення позивача до суду з даним позовом його права порушені не були, а обов'язок відповідача зі сплати страхового відшкодування не настав, що є підставою для відмови в позові.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до положень ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Нормами п. 14.1 ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами п. 21.1 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

З аналізу матеріалів справи випливає, що ОСОБА_2 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Chery Tiggo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом укладення з відповідачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4267737 (належним чином засвідчені копії полісу № АІ/4267737 та витягу з МТСБУ про поліс № АІ/4267737 містяться в матеріалах справи).

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до положень п. 22.1 до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладеним відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/4267737, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», як власнику транспортного засобу "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу «Chery Tiggo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_2 транспортного засобу «Chery Tiggo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Крім того, як встановлено судом, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач, в порушення вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не звертався з заявою про виплату страхового відшкодування і документів на виконання вимог вказаного Закону не надав, тому на момент звернення позивача до суду з даним позовом його права порушені не були, а обов'язок відповідача зі сплати страхового відшкодування не настав, що є підставою для відмови в позові.

В той же час, відповідач надав для долучення до матеріалів справи звіт про визначення вартості матеріального збитку № 371 від 21.04.2015 р., завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 21093, держ. № НОМЕР_3, складеного оцінювачем ТОВ «Сальватор» - ОСОБА_5, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту, завданого власникові транспортного засобу "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 5617,51 грн., страховий акт № 712-2393/1 від 23.12.2016 р., згідно з якими пошкодження транспортного засобу автомобіля "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в загальній сумі 4617,51 грн. та платіжне доручення № 16743 від 25.01.2017 року про виплату страхового відшкодування в сумі 4617,51 грн.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 3-50гс15 від 15.04.2015 року страховик, виплативши страхове відшкодування, набуває право зворотної вимоги до страховика (винної особи) у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат страхувальника за вирахуванням франшизи.

Так, Верховний Суд України в постанові № 3-50гс15 від 15.04.2015 року зазначив, що згідно з підпунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (підпункт 1.2 статті 1 зазначеного Закону).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотиві.

Таким чином, враховуючи положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позицію Верховного Суду України, а також те, що полісом №АІ/4267737 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в сумі - 1 000,00 грн., обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_2 транспортного засобу «Chery Tiggo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі 8694,87 грн.

Враховуючи викладене вище, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а також положеннями чинного законодавства.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі про стягнення 8694,87 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32) грошові кошти в розмірі 8694,87 грн. (вісім тисяч шістсот дев'яносто чотири гривні 87 копійок) та судовий збір - 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). Видати наказ.

3. Копію рішення надіслати позивачу у справі № 910/21258/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 13.02.2017 року.

Суддя О.С. Комарова