КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Справа№ 910/15104/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

екретар: Горбунова М.Є.

за участю представників

позивача: Артамонов А.А.;

відповідача: Ярмоленко Є.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою діяльністю "Карпатигаз"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.11.2016р.

у справі №910/15104/16 (суддя Дупляк О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

в особі філії - Газопромислового управління

"Полтавагазвидобування"

до Товариства з обмеженою діяльністю "Карпатигаз"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії - Газопромислового управління "Полтавагазвидобування" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою діяльністю "Карпатигаз" (далі - відповідач) штрафних санкцій за договором №УГВ2949/06-11 від 20.04.2011р. на надання послуг з видобутку, збору, підготовки та транспортування природного газу, нафти та газового конденсату у загальному розмірі 885 468,82 грн. (з них: 749 681,18 грн. - пеня за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування газу; 59 744,92 грн. - пеня за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування конденсату; 18 643,20 грн. - пеня за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо траспонтування нафти за загальний період прострочення з 21.01.2016р. по 28.04.2016р.; 51 877,88 грн. - 3% річних за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування газу; 4 213,47 грн. - 3% річних за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування конденсату, 1 308,17 грн. - 3% річних за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування нафти за загальний період прострочення з 21.01.2016р. по 28.04.2016р.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг, що призвело до виникнення заборгованості, у зв'язку з чим позивач набув права нарахувати відповідачу штрафні санкції, передбачені договором №УГВ2949/06-11 від 20.04.2011р.

Відповідач проти позову заперечував та просив суд зменшити розмір заявлених до стягнення позивачем штрафних санкцій на підставі п.3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, у зв'язку з їх неспіврозмірністю основному боргу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2016р. у справі №910/15104/16 позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 828 069,30 грн. пені, 57 399,52 грн. 3% річних та 13 282,05 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016р. у справі №910/15104/16 в частині стягнення з відповідача пені у сумі 828 069,30 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача 414 034,65 грн. пені.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- місцевим господарським судом не було надано оцінки клопотанню відповідача щодо зменшення розміру пені на підставі п.3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України. На думку відповідача, суд не оцінив, чи є випадок з відповідачем винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, у зв'язку з чим безпідставно позбавив відповідача передбаченого законодавством права на зменшення розміру пені;

- стягнуті судовим рішенням штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 828 069,30 грн. є надмірно великими, у зв'язку з чим підлягають зменшенню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2016р. (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Ткаченко Б.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.01.2017р.

23.01.17р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про безпідставність та непідтвердженість доводів відповідача належними та допустимими доказами, просив суд залишити скаргу без задоволення.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.01.2017р., у зв'язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному з 23.01.2017р., для розгляду справи №910/15104/16 було визначено наступний склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І. та призначено справу для розгляду в судовому засіданні на 26.01.2017р.

В судовому засіданні 26.01.2017р. представник відповідача заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Представник позивача залишив вирішення клопотання відповідача на розсуд суду.

Колегія суддів вирішила задовольнити усне клопотання відповідача.

В судовому засіданні 26.01.2017р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 02.02.2017р.

В судовому засіданні 02.02.2017р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016р. у справі №910/15104/16 в частині стягнення з відповідача пені у сумі 828 069,30 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача 414 034,65 грн. пені.

В судовому засіданні 02.02.2017р. представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 02.02.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.04.2011р. між Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якого є позивач, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, було укладено договір №УГВ2949/06-11 про надання послуг з видобутку, збору, підготовки та транспортування природного газу, нафти та газового конденсату (далі - Договір) (том справи - 1, аркуші справи - 21-24).

За умовами Договору (п.п.1.1-1.4) на виконання умов договору №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002р. (далі - Договір №3):

- виконавець надає замовнику на відремонтованих, відновлених або нових свердловинах, які є об'єктами спільної діяльності за Договором №3, послуги з видобутку, збору, підготовки та транспортування природного газу, нафти та газового конденсату замовника та передає замовнику обсяг товарного природного газу, нафти та газового конденсату у пункті поставки, визначеному п.2.5 договору;

- виконавець надає замовнику на родовищах, облаштованих компресорними станціями (установками) за рахунок спільної діяльності за Договором № 3, послуги з видобутку, збору, підготовки та транспортування природного газу та газового конденсату замовника, видобутого за допомогою компресорних станцій (установок), та передає замовнику обсяг товарного природного газу та газового конденсату у пункті поставки, визначеному п.2.5 договору;

- замовник зобов'язується оплатити виконавцю вартість наданих послуг згідно з п.3.1 договору;

- фактичний обсяг товарних природного газу, нафти та газового конденсату замовника, визначається як різниця сумарної кількості товарних природного газу, нафти, газового конденсату (природний газ, нафта, газовий конденсат, подані у пункт поставки) та кількості природного газу, нафти та газового конденсату на виробничо-технологічні витрати і фактичні втрати. Кількість природного газу, нафти та газового конденсату, що використовується на виробничо-технологічні витрати і фактичні втрати, визначається згідно з діючими нормативами виконавця із врахуванням загального видобутку природного газу, нафти та газового конденсату;

- облік природного газу, нафти, газового конденсату замовника здійснюються за допомогою вузлів обліку замовника, які встановлюються протягом одного року з моменту введення в експлуатацію відремонтованих, відновлених або нових свердловин. До встановлення таких вузлів обліку, здійснюються контрольні заміри дебітів свердловин не рідше одного разу на десять днів чи за узгодженим сторонами графіком з використанням існуючих вузлів обліку виконавця у відповідності з Тимчасовою методикою обліку вуглеводистої сировини.

В розділі 3 Договору визначено вартість послуг, відповідно до якого вартість послуг з видобутку, збору, підготовки та транспортування вуглеводнів та обслуговуванню необхідного для цього обладнання визначена згідно з додатками №№1, 2, 3.1, 3.2 до Договору і складає: за 1 000 куб. м природного газу - 250 грн., в тому числі ПДВ, за одну тонну газового конденсату - 500 грн., в тому числі ПДВ, за одну тонну нафти Новотроїцького родовища - 500 грн., в тому числі ПДВ, за одну тонну нафти Яблунівського родовища - 500 грн., в тому числі ПДВ. Вартість послуг, визначених в п.3.1 Договору, може бути переглянута з ініціативи однієї із сторін у випадку зміни цін на ТМЦ, оплату праці, змін тарифів на електроенергію, змін в оподаткуванні господарської діяльності, або в інших випадках, що безпосередньо впливають на ціноутворення, про що складається додаткова угода до договору.

Порядок проведення розрахунків визначений сторонами в розділі 4 Договору, згідно з яким на підставі актів приймання-передачі вуглеводнів, які складаються сторонами на пунктах поставки вуглеводнів, виконавець складає та разом із замовником підписують акти приймання-передачі наданих послуг з видобутку, збору, підготовки та транспортування природного газу, газового конденсату та нафти не пізніше п'ятого робочого дня місяця, наступного за звітним. Оплата за послуги, що будуть надані в наступному місяці, здійснюється шляхом 100% передоплати до 20 числа поточного місяця в розмірі, визначеному за попередній місяць, з наступним коригуванням суми по факту надання послуг відповідно до підписаних Актів приймання-передачі наданих послуг протягом 10 днів з моменту їх підписання на рахунки виконавця. Розмір оплати за перші два місяця надання послуг визначається виконавцем розрахунковим методом та погоджується із замовником. Оплата послуг, передбачених даним Договором, здійснюється грошовими коштами або за згодою сторін, іншим способом, що не суперечить вимогам чинного законодавства України.

В п.5.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та діє до припинення дії Договору №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Даний Договір може бути пролонгований за письмовою згодою сторін, якщо буде продовжено строк дії Договору №3.

Відповідальність за невиконання чи неналежне виконання сторонами своїх зобов'язань погоджена в розділі 6 Договору, згідно з п.6.2 якого у випадку несвоєчасного та/або неповного перерахування коштів відповідно до п.4.2 Договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

31.03.2015р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до Договору (том справи - 1, аркуш справи - 29), в якій сторони дійшли згоди внести зміни доп.4.2 Договору, виклавши його в наступній редакції: «4.2. Оплата за послуги, що будуть надані в наступному місяці, здійснюється шляхом передоплати у розмірі 25% від вартості фактично наданих послуг за попередній місяць до 20 числа поточного місяця на підставі наданого оригіналу рахунку-фактури та сплати суми по факту надання послуг після підписання відповідних актів приймання - передачі наданих послуг до 20 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг».

На виконання умов Договору позивач у період з грудня 2015 року по березень 2016 року надав відповідачу передбачені Договором послуги, про що сторонами було складено відповідні акти надання послуг, та виставив для сплати рахунки-фактури. Однак відповідач розрахувався за надані позивачем послуги з порушенням порядку і строків, встановлених в Договорі, а частина заборгованості була погашена шляхом направлення позивачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №01/04-1 від 01.04.2016р.

Зважаючи на прострочення відповідача, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування газу в розмірі 749 681,18 грн.; пеню за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування конденсату в розмірі 59 744,92 грн.; пеню за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування нафти в розмірі 18 643,20 грн. за загальний період прострочення з 21.01.2016р. по 28.04.2016р.; 3% річних за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування газу в розмірі 51 877,88 грн., за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування конденсату в розмірі 4 213,47 грн. та за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування нафти в розмірі 1 308,17 грн. за загальний період прострочення з 21.01.2016р. по 28.04.2016р.

Місцевий господарський суд позов задовольнив повністю, визнавши вимоги позивача обґрунтованими, нормативно та документально підтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та 3% річних, нарахованих відповідачу за порушення строків проведення розрахунків з оплати вартості послуг, наданих за грудень 2015-березень 2016 року, на підставі укладеного з позивачем Договору.

В процесі судового розгляду було з'ясовано, що позивач на виконання своїх договірних зобов'язань надав відповідачу послуги, про що сторони склали та підписали акти надання послуг за грудень 2015 року, січень-березень 2016 року (том справи - 1, аркуші справи - 52-66).

Окрім того, позивач виставив відповідачу до сплати рахунки-фактури за вищевказані періоди, які були отримані відповідачем (том справи - 1, аркуші справи - 67-103).

Відповідач здійснював розрахунок з позивачем частинами і з порушенням строків, встановлених у Договорі. За період з січня по квітень 2016 року відповідач перерахував позивачу грошові кошти у загальній сумі 55 383 840,43 грн.

Окрім того, частина заборгованості погашена відповідачем на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №01/04-1 від 01.04.2016р. (том справи - 1, аркуш справи - 47), а саме: 369 493,80 грн. за послуги з видобутку, збору, підготовки та транспортування нафти; 1 294 495,53 грн. за послуги з видобутку, збору, підготовки та транспортування газового конденсату; 16 104 513,71 грн. за послуги з видобутку, збору, підготовці та транспортуванню природного газу.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, до відповідач належним чином та з дотриманням умов укладеного між сторонами Договору виконував свої грошові зобов'язання перед позивачем ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

В ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.6.2 Договору у випадку несвоєчасного та/або неповного перерахування коштів відповідно до п.4.2 Договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Окрім того, в ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Тобто, ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

До того ж, передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

За розрахунками позивача з відповідача підлягає стягненню 749 681,18 грн. за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування газу; 59 744,92 грн. за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування конденсату; 18 643,20 грн. за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування нафти за загальний період прострочення з 21.01.2016р. по 28.04.2016р.; 51 877,88 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування газу; 4 213,47 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування конденсату; 1 308,17 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату наданих послуг щодо транспортування нафти за загальний період прострочення з 21.01.2016р. по 28.04.2016р.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, нарахування пені та 3% річних є правомірним.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку про його арифметичну правильність у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що в даному випадку штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 828 069,30 грн. є надмірно великими, а тому з урахуванням інтересів сторін, ступеню виконання зобов'язання та наслідків порушення зобов'язання вказані санкції підлягають зменшенню.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В п.3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З вищенаведених правових норм випливає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (аналогічна правова позиція викладена в п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В ст. 617 Цивільного кодексу України наведено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, порушення відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем не є виключенням чи випадком, а носить систематичний характер, про що свідчать численні судові рішення.

Окрім того, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження винятковості обставин, які є підставою для зменшення сум стягнення зі сторони, що порушила зобов'язання.

Судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги посилання відповідача на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/13432/15 від 02.07.2015р., постанову Вищого господарського суду України у справі №910/8542/15-г від 07.06.2016р., постанову Київського апеляційного господарського суду у справі №910/17510/14 від 16.06.2015р., постанову Вищого господарського суду України у справі №910/17510/14 від 01.10.2015р., постанову Вищого господарського суду України у справі №910/7492/15-г від 29.10.2015р., оскільки в даному випадку відсутні обставини невключення природного газу, видобутого спільною діяльністю за договором №3 від 10.06.2002р. до планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу природного газу.

Зважаючи на обставини справи в їх сукупності, а також надані сторонами докази та пояснення, ступінь вини відповідача у порушенні зобов'язання, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в даному випадку відсутні правові підстави для зменшення заявленої позивачем до стягнення пені.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Доказів, які б спростовували висновки місцевого господарського суду, не надано.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Натомість місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою діяльністю "Карпатигаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016р. у справі №910/15104/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016р. у справі №910/15104/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15104/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк