ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 рокуСправа № 912/101/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №912/101/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд", с. Степове, Кіровоградський район, Кіровоградська обл.

про стягнення 1 398 372,64 грн.

за участі представників сторін:

від позивача: адвокат Чернусь П.О., договір про надання правової (юридичної) допомоги № 15-10/01 від 15.10.2012р. з додатковою угодою № 10 від 01.11.2016, Ордер № 49000002 від 12.12.2016

від відповідача: участі не брали;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд" суму основного зобов'язання у розмірі 1 104 282,41 грн., інфляційні збитки у розмірі 40930,43 грн., 36% річних у розмірі 96957,48 грн., пеню у розмірі 78902,55 грн., штраф у розмірі 77 299, 77 грн., судові витрати на послуги адвоката у розмірі 12 000,00 грн. та сплачений судовий збір.

Позовні вимоги ґрунтуються на неналежному виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № 59 від 28.01.2016 в частині оплати Товару.

Ухвалою від 11.01.17 порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 07.02.17, від відповідача витребувано необхідні для розгляду спору документи.

У судовому засіданні 07.02.17 представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви від 07.02.17, відповідно до якої позивач просить провадження у справі №912/101/17 в частині стягнення з ТОВ "Спецтрансбуд" на користь ФОП ОСОБА_1 600 000,00 грн. припинити. Заява ґрунтується на тому, що відповідач частково сплатив існуючу заборгованість у сумі 600 000,00 грн., що підтверджується доданим до матеріалів справи платіжним дорученням № 76 від 03.02.17.

Відповідач участі свого представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча є н7алежно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи. Натомість подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ТОВ "Спецтрансбуд" бажає позасудового врегулювання спору, та потребує часу для підготовки та узгодження мирової угоди.

Господарський суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання з огляду на таке. До поданого відповідачем клопотання не подано жодних доказів на підтвердження викладених у ньому доводів.

Представником позивача у судовому засіданні 07.02.17 спростовано факт звернення ТОВ "Спецтрансбуд" з пропозицією позасудового врегулювання судового спору та укладення мирової угоди.

З урахуванням наведеного та норм ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає можливим розглянути справу № 912/101/17 в судовому засіданні 07.02.2017 року за відсутності представника відповідача за наявними у справі документами.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши усі обставини справи, оцінивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд" (далі - Покупець, Відповідач), укладено Договір поставки № 59 від 28.01.2016 (далі - Договір, а.с. 22-23).

Як вбачається з п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується в порядку і строки, встановлені Договором або додатковими домовленостями, Передати у власність покупця товар в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар і сплатити його вартість на умовах, визначених у даному Договору чи додатках до нього.

Відповідно до п. 1.2. предметом поставки за Договором можуть бути (але не виключно):

- паливо - мастильні матеріали (далі - ПММ): дизельне паливо, бензини марок А-92, А-95, оливи, мастила тощо;

- бетон та вироби з бетону та залізобетону, сипучі, будівельні матеріали (пісок, щебінь, цемент, керамзит, відсів, тощо).

Загальна вартість Договору складається із загальної вартості поставленого товару в період дії договору (п. 1.4 Договору).

Умови та порядок поставки Товару визначено розділом 2 Договору.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3. Договору Покупець здійснює оплату у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% попередньої оплати за товар. Умови оплати конкретної партії Товару можуть бути окремо узгоджені укладеним сторонами Додатком до цього Договору. При цьому такі змінені умови будуть діяти лише на оплату товару в рамках цієї додаткової домовленості.

Розділом 5 Договору визначено порядок приймання Товару.

Відповідно до п. 8.1 Договору, він набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє по 31 грудня 2016 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання.

Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.

28.01.16 сторонами підписано Додаткову угоду № 1 до Договору № 59 від 28.01.16 (а.с. 24), відповідно до якої п. 3.2 викладено у наступній редакції: "Покупець здійснює оплату у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах:

- 100% попередньої оплати за товар;

- відстрочення оплати за поставлений товар на 3 (три) календарних дні від дня поставки товару.

Всі інші умови договору залишаються без змін. Додаткова угода складена українською мовою в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін."

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

У відповідності до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач свої зобов'язання за договором виконав повністю. На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, який відповідачем на момент подачі позову було оплачено частково. Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив поставку товару всього на суму 3 603 502,21 грн. Вказане підтверджується відповідними видатковими накладними (а.с. 25- 53) та довіреностями на отримання матеріальних цінностей (а.с. 68-95), а також товарно-транспортними накладними ( а.с. 96-124).

Відповідач частково оплатив поставлений товар загалом на суму 2 499 219,80 грн. Зазначене підтверджується відповідними платіжними дорученнями, що наявні в матеріалах справи (а.с. 54-67). Також вказане підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Спецтрансбуд" № 211 від 11.11.16 станом на 09.11.2016 за період з 14.10.16 по 09.11.16, підписаним та скріпленим печатками сторін (а.с. 125).

Таким чином сума основного боргу, заявлена до стягнення позивачем, становить 1 104 282,41 грн. В акті звірки взаєморозрахунків між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Спецтрансбуд" станом на 09.11.2016 також зазначена сума боргу у розмірі 1 104 282,41 грн. Даний акт підписано та скріплено печатками сторін, що свідчить про визнання відповідачем суми боргу у розмірі 1 104 282,41 грн.

Водночас, позивачем подано заяву від 07.02.17, відповідно до якої позивач просить провадження у справі №912/101/17 в частині стягнення з ТОВ "Спецтрансбуд" на користь ФОП ОСОБА_1 600 000,00 грн. припинити. Заява ґрунтується на тому, що відповідач частково сплатив існуючу заборгованість у сумі 600 000,00 грн., що підтверджується доданим до матеріалів справи платіжним дорученням № 76 від 03.02.17.

У зв'язку із викладеним розгляд справи в частині стягнення основного боргу в сумі 600 000 грн підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутній предмет спору.

Відповідачем не подано до матеріалів справи доказів сплати решти заборгованості в сумі 504 282,41 грн. Також відповідачем не заперечується факт поставки товару, його кількість та якість, розмір заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що обов'язок позивача перед відповідачем по поставці товару виконано, що не заперечується відповідачем. Відповідачем також не заперечується факту прийняття товару, що підтверджується відповідними видатковими накладними (а.с. 25-53) та довіреностями на отримання матеріальних цінностей (а.с. 68-95), а також товарно-транспортними накладними (а.с. 96-124). За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов'язок по оплаті отриманого товару протягом 3 днів з наступного дня після підписання видаткових накладних.

З урахуванням вищенаведеного, а також тієї обставини, що відповідачем у справі позовні вимоги не заперечено, факти, викладені в позовній заяві, не спростовано, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 504 282,41 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.1 Договору у випадку прострочення оплати товару покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,5% від неоплаченої суми за кожний день прострочення, а за прострочення більш ніж на 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від простроченої суми. При цьому сторони погодили не застосовувати положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Посилаючись на п. 6.1 Договору позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення. Однак, сам позивач при здійсненні розрахунку враховує норми ст. 343 Господарського кодексу України, відповідно до якої платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як випливає з позовної заяви, ФОП ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 78902,55 грн.

Судом перевірено поданий позивачем розрахунок пені. Відповідно до п. 1.12 зазначеної постанови господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Господарський суд погоджується з розрахунком позивача, наявним в матеріалах справи, що сума пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідні періоди прострочення становить загалом 78902,55 грн, а штраф у розмірі 7 відсотків становить 77 299,77 грн.

За таких обставин господарський суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 78902,55 грн. та штрафу у розмірі 77 299,77 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Пунктом 6.3 Договору визначено, що на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36 відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Господарським судом перевірено поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 36% річних, який виконано з дотриманням норм чинного законодавства.

З огляду на вищевказане, господарський суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення 36 % річних в сумі 96957,48 грн. та інфляційних втрат у розмірі 40930,43 грн.

Заявляючи позов, ФОП ОСОБА_1 також просило стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на допомогу адвоката, розмір якої становить 12 000,00 грн.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України до складу судових витрат відносяться, зокрема судовий збір та витрати на оплату послуг адвоката.

Витрати позивачів, пов'язані з оплатою послуг адвокатів розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що при задоволенні позову витрати на оплату послуг адвоката покладаються на відповідача.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження надання позивачу адвокатських послуг на загальну суму 12 000 грн, надано до суду договір про надання правової (юридичної) допомоги від 15.10.2012 з додатковими угодами № 07 та 10 від 15.10.12, та акт приймання-передачі виконаних робіт №55 за вказаним договором від 30.11.2016, платіжне доручення № 3309 від 16.12.16 на суму 12 000 грн. від 29.12.2015, копію витягу з ЄДР, свідоцтво адвоката, ордер тощо (а.с. 132 - 141).

Враховуючи надані докази на підтвердження здійснених фактичних витрат на оплату послуг адвоката та обґрунтованість їх розміру, предмет позову та складність справи, підготовлені адвокатом документи, розрахунок позовних вимог та участь адвоката в судовому засіданні, господарський суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 12 000,00 грн.

Сплачений позивачем судовий збір в розмірі 20 975,58 грн, який визначено виходячи з ціни позову, також покладається на відповідача згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд" (27656, Кіровоградська обл., Кіровоградський район, с. Степове, вул. Кільцева, 5, і.к. 32892736) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_1) суму основного зобов'язання у розмірі 504282,41 грн., інфляційні збитки у розмірі 40930,43 грн., 36% річних у розмірі 96957,48 грн., пеню у розмірі 78902,55 грн., штраф у розмірі 77 299, 77 грн., судові витрати на послуги адвоката у розмірі 12 000,00 грн. та сплачений судовий збір у сумі 20 975,58 грн.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення основного зобов'язання в сумі 600 000,00 грн. припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.02.17.

Суддя Т. В. Макаренко