ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Справа № 910/6505/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 18.05.2016
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 13.09.2016
у справі№ 910/6505/15-г господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
про стягнення 121 771,97 грн.,
за участю представників:
від позивачаТузов В.О.
від відповідачаОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) про стягнення заборгованості за договором № б/н від 04.08.2013 у розмірі 121 771,97 грн., з яких 103 559,19 грн. - заборгованість за кредитом; 18 024,62 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 188,16 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі № 910/6505/15-г позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь позивача 103 559,19 грн. заборгованості за кредитом, 18 024,62 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 188,16 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі № 910/6505/15-г залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.02.2016 рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 у справі № 910/6505/15-г скасовано, справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

За результатами нового розгляду господарським судом міста Києва прийнято рішення від 18.05.2016 у справі № 910/6505/15-г (суддя Лиськов М.О.), яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 (колегія суддів у складі: Баранець О.М. - головуючий, Ропій Л.М., Сітайло Л.Г.) рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2016 у справі № 910/6505/15-г залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 18.05.2016 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 у справі № 910/6505/15-г, ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд відновити строк на касаційне оскарження, скасувати вказані судові акти та задовольнити позов.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані рішення та постанова прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.01.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р. відновлено ПАТ КБ "Приватбанк" строк подання касаційної скарги, прийнято зазначену касаційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 31.01.2017 о 10 год. 40 хв.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк", який надійшов до Вищого господарського суду України 30.01.2017, ФОП ОСОБА_4 проти касаційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.

За заявою відповідача відповідно до положень ч. 7 ст. 811 ГПК України при розгляді касаційної скарги ПАТ КБ "Приватбанк" у справі № 910/6505/15-г здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, позивач зазначав, що ФОП ОСОБА_4 підписала 29.03.2013 та 04.06.2013 заяви про відкриття банківських рахунків та картки зі зразками підписів і відтиском печатки в ПАТ КБ "Приватбанк", у зв'язку з чим відповідачу було відкрито поточні рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

У заявах від 29.03.2013 та від 04.06.2013 зазначено, що клієнт, підписавши цю заяву, погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з умовами та правилами обслуговування по розрахункових картах, розташованих на сайті банку www.privatbank.ua, тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою зі зразками підпису та відтиску печатки складають договір про надання банківських послуг.

04.08.2013 між сторонами було укладено договір банківського обслуговування № б/н, оскільки ФОП ОСОБА_4 (клієнт) приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua шляхом реєстрації заяви через систему інтернет-клієнт-банкінг.

ПАТ КБ "Приватбанк" звертаючись з даним позовом зазначив, що на виконання договору банківського обслуговування № б/н від 04.08.2013 ним надавались кредитні кошти відповідачу, однак, ФОП ОСОБА_4 неналежно виконувала свої зобов'язання за вказаним договором внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами за користування кредитом, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України (в редакції, чинній станом на 04.08.2013) передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній станом на 04.08.2013) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України). Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором (ч. 4 ст. 1068 ЦК України). Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1069 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Частинами 1-3 ст. 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про електронний цифровий підпис" Сертифікат ключа містить такі обов'язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов'язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Згідно з п.п. 3.2.2.11.1, 3.2.2.12.2. Умов даний договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронно-цифрового підпису сторонами. Даний договір підписаний з використанням електронно-цифрового підпису в порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис".

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до інформації усіх суб'єктів, які надають послуги, пов'язані з електронно-цифровим підписом, ФОП ОСОБА_4 електронно-цифрового підпису ніколи не отримувала, а позивачем не надано доказів, що ФОП ОСОБА_4 укладала з АЦСК ПАТ КБ "Приватбанк" договір про надання послуг ЕЦП та має в розпорядженні електронно-цифровий підпис.

Відтак, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме ФОП ОСОБА_4 підписано електронним цифровим підписом заяву від 04.08.2013 про приєднання до Умов, Тарифів ПАТ КБ "Приватбанк".

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що ПАТ КБ "Приватбанк" не доведено факту укладення між сторонами договору банківського обслуговування, який є підставою позову від 04.08.2013, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань. Водночас, правовою підставою позову є саме надання відповідачу кредиту на умовах договору, укладеного відповідно до Умов, в той час як позивачем не доведено підставність користування відповідачем кредитними коштами банку.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_4 заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2016 у справі № 910/6505/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук