РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017Справа №910/15997/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3

в інтересах держави в особі Київської міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю «Інком-ЛПК»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Меріда-Інвест»,

про повернення земельної ділянки

за участю представників сторін:

від прокуратури: Колодяжна А.В. (посвідчення № 036177 від 04.11.2015);

від позивача: Кохан А.І. (довіреність № 225-КМГ-151 від 20.01.2016);

від відповідача: Топчій С.М. (довіреність б/н від 16.09.2016);

від третьої особи: не з'явились;

від ГУ ДСУ НС у м.Києві: Михайлюк-Філімонов Є.В. (довіреність № 65/1/8141

від 23.09.2016),

ВСТАНОВИВ :

30.08.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Інком-ЛПК» (далі - відповідач) про повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог представник прокуратури пояснив, що всупереч вимогам земельного законодавства України, без документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, відповідачем для розміщення газозаправного пункту, використовується частина земельної ділянки, площею 0,025 га, що розташована за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Магнітогорська, 2, код ділянки 62:068:029 (далі - частина земельної ділянки).

Вважаючи, що відповідач користується земельною ділянкою без достатніх правових підстав, чим порушує інтереси держави, на підставі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 звернувся до суду, просив зобов'язати відповідача повернути спірну частину земельну ділянку позивачу, привівши її у придатний для використання стан.

Провадження у справі № 910/15997/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2016, розгляд справи призначено на 19.09.2016.

19.09.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання представники сторін та учасників судового процесу з'явились, надали пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Меріда-Інвест» (далі - третя особа), розгляд справи відкладено на 03.10.2016.

20.09.2016 через загальний відділ діловодства суду представник прокуратури подав документи, витребувані ухвалою суду від 19.09.2016, для долучення до матеріалів справи.

03.10.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, вказав, що землекористувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Магнітогорська, 2, є третя особа (ТОВ «Меріда-Інвест»), яка також є власником цілісного майнового комплексу, розташованого на вказаній земельній ділянці, де відповідач орендує офісне приміщення та, як орендар, має право зберігати належне йому устаткування на частині земельної ділянки поряд з будівлею.

У судовому засіданні представники прокуратури та позивача позовні вимоги підтримали, подали клопотання про долучення документів до матеріалів справи, які було задоволено судом.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 розгляд справи відкладено на 10.10.2016.

10.10.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження в даній справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 826/15042/16.

У судове засідання представники сторін та учасників судового процесу з'явились, надали пояснення по суті спору.

Представник позивача подав пояснення по справі, в яких зазначив, що спірна частина земельної ділянки перебуває в комунальній власності громади м. Києва, відповідно повноваження щодо розпорядження нею належать позивачу - Київській міській раді, однак позивач будь-яких рішень щодо передання відповідачу у власність або користування вказаної земельної ділянки не приймав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 розгляд справи відкладено на 25.10.2016.

24.10.2016 через загальний відділ діловодства суду представник прокуратури подав власне письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору в провадженні іншого компетентного органу.

Також представник прокуратури подав письмові пояснення, в яких, зокрема, вказав, що відповідач не надав доказів того, що використовує спірну частину земельної ділянки на підставі визначених чинним законодавством України правовстановлюючих документів, натомість акт обстеження земельної ділянки № 16-1138-03 від 22.06.2016 згідно наведеного представником прокуратури нормативно-правового обґрунтування є належним та допустимим доказом неправомірності дій відповідача.

25.10.2016 у судове засідання представники сторін та учасників судового процесу з'явились, надали пояснення по суті спору. Представник третьої особи подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 провадження в даній справі зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи № 826/15042/16 з підстав, наведених у вказаній ухвалі суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 вищевказану ухвалу суду було скасовано, справу № 910/15997/16 передано до Господарського суду міста Києва для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 провадження в справі № 910/15997/16 поновлено, розгляд справи призначено на 10.01.2017.

30.12.2016 через загальний відділ діловодства суду представник прокуратури подав письмові пояснення, яких підтримав позицію, викладену в письмових поясненнях, поданих 24.10.2016.

10.01.2017 у судовому засіданні представники прокуратури та позивача надали суду пояснення щодо обставин справи.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 зобов'язано ГУ Державної служби з надзвичайних ситуацій у місті Києві надати суду документи, що підтверджують виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2015 у справі № 826/13200/15, розгляд справи відкладено на 24.01.2017.

17.01.2017 на виконання вимог ухвали суду від ГУ Державної служби з надзвичайних ситуацій у місті Києві надійшли відповідні відомості.

23.01.2017 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом.

24.01.2017 через загальний відділ діловодства суду представник прокуратури подав заяву, в якій просив суд зобов'язати відповідача повернути спірну земельну ділянку позивачу, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення земельної ділянки від споруд автомобільних газозаправних пунктів.

У судовому засіданні представники прокуратури, позивача та відповідача надали суду пояснення по суті спору. Представник прокуратури подав документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження в даній справі до вирішення пов'язаної з нею адміністративної справи № 826/15042/16.

Представник ГУ Державної служби з надзвичайних ситуацій у місті Києві подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Судом було розглянуто клопотання про зупинення провадження у справі, подане представником відповідача, та відмовлено в його задоволенні з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

При цьому положеннями ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України встановлений обов'язок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на те, що позовну заяву в даній справі подано 30.08.2016, а судом вже було задоволено раніше подане відповідачем клопотання про зупинення провадження в даній справі з тих же підстав, а саме - до вирішення пов'язаної з нею адміністративної справи № 826/15042/16, та беручі до уваги те, що Київським апеляційним господарським судом ухвалу суду від 25.10.2016 про зупинення провадження у справі скасовано та передано дану справу на розгляд до Господарського суду міста Києва, суд зазначає, що повторне подання вказаного клопотання свідчить про недобросовісність користування відповідачем його процесуальними правами, а повторне задоволення клопотання відповідача і зупинення провадження у даній справі фактично свідчитиме про протиправне затягування строків розгляду спору та може призвести до порушення прав і законних інтересів позивача.

У судовому засіданні 24.01.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення повноважних представників сторін та учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

На запит № 2277 від 15.06.2016 Київської місцевої прокуратури № 3 посадовою особою Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації - головним спеціалістом відділу землеустрою та моніторингу земель Деснянського району, в присутності старшого процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 було проведено обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Магнітогорська, 2, код ділянки 62:068:029 (далі - земельна ділянка), за результатами якого був складений акт обстеження земельної ділянки № 16-1138-03 від 22.06.2016 (далі - акт № 16-1138-03), копія якого долучена до матеріалів справи.

З акту № 16-1138-03 вбачається, що за результатами обстеження були встановлені наступні обставини:

- згідно бази даних міського земельного кадастру земельна ділянка на вул. Магнітогорській, 2 у Деснянському районі м. Києва, площею 1,1901 га, обліковується за товариством з обмеженою діяльністю «Меріда-Інвест» (далі - ТОВ «Меріда-Інвест») на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування;

- при обстеженні земельної ділянки з виїздом на місце встановлено, що на частині території зазначеної земельної ділянки орієнтовною площею 0,025 га розміщена та експлуатується АГЗП (автомобільний газозаправний пункт);

- господарську діяльність по реалізації скрапленого газу здійснює товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-ЛПК» (далі - ТОВ «Інком-ЛПК»);

- рішення щодо передачі будь-якій юридичній чи фізичній особі зазначеної земельної ділянки у власність (користування) Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймала. Інформація про оформлення речових прав на земельну ділянку в міському земельному кадастрі відсутня;

- при використанні земельної ділянки під розміщення та експлуатацію АГЗП вбачається порушення вимог земельного законодавства, а саме: самовільне зайняття земельної ділянки.

Вважаючи, що ТОВ «Інком-ЛПК» користується частиною вищевказаної земельної ділянки без достатніх правових підстав, чим порушує інтереси держави, а також з огляду на те, що Київська міська рада, як орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захист цих інтересів не здійснює, заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 3, на підставі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», звернувся до суду, та з урахуванням заяви, поданої 24.01.2017, просив суд зобов'язати ТОВ «Інком-ЛПК» повернути спірну частину земельної ділянки Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від споруд автомобільних газозаправних пунктів.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Пунктом 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» № 6 від 17.05.2011 (далі - Постанова Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.2011) роз'яснено, що відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Пунктом 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, встановлено, що для державної реєстрації права власності на сформовану земельну ділянку в порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності подається рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (в разі підготовки лотів до проведення земельних торгів).

Статтею 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені документи, що можуть би отримані заявником за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав складаються рішення державного реєстратора та інформація з Державного реєстру прав, які надаються в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі.

Пунктом 2 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, встановлено, що інформація з Державного реєстру прав надається за допомогою програмних засобів ведення цього Реєстру у паперовій або електронній формі, що має однакову юридичну силу та містить обов'язкове посилання на Державний реєстр прав.

Інформація з Державного реєстру прав містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, наявні в ньому, а також відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п. 4 вищевказаного Порядку).

З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що документом, який свідчить про наявність права власності на нерухоме майно, зокрема й земельну ділянку, є Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер (ч. ч. 8, 9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Отже, згідно із законодавством України право на землю реалізується шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, отримання заявником дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також про передання у власність чи користування (оренду) визначеної земельної ділянки заявникові, та отримання документів, що посвідчують права заявника на визначену земельну ділянку. Усі перелічені документи можуть свідчити або про вжиття особою заходів до оформлення права на земельну ділянку або про завершення оформлення такого права в установленому законодавством порядку.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ТОВ «Інком-ЛПК» у відзиві на позовну заяву зазначало, що землекористувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Магнітогорська, 2, є ТОВ «Меріда-Інвест», яке також є власником цілісного майнового комплексу, розташованого на вказаній земельній ділянці, де відповідач орендує офісне приміщення та, як орендар, має право зберігати належне йому устаткування на частині земельної ділянки поряд з будівлею.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 03.10.2016 землекористувачем земельної ділянки, розташованої по вул. Магнітогорській, 2, у Деснянському районі м. Києва, площею 11900,78 кв.м. (код ділянки 62:068:029), є ТОВ «Меріда-Інвест».

Крім того, ТОВ «Меріда-Інвест» є власником нерухомого майна, що знаходиться на вищевказаній земельній ділянці, а саме: цілісного майнового комплексу загальною площею 4190,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 2, що підтверджується договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 24.01.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованим у реєстрі за № 615, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16713143 від 24.01.2014, копії яких долучені до матеріалів справи.

В свою чергу, ТОВ «Інком-ЛПК» є орендарем нежитлового приміщення, розміщеного у Комплексі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 2, на підставі договору оренди нежитлового приміщення № М-2/43 від 01.04.2015, укладеного з ТОВ «Меріда-Інвест» (далі - договір оренди).

Суд зазначає, що розмістивши на частині земельної ділянки землекористувача ТОВ «Меріда-Інвест» автомобільний газозаправний пункт, ТОВ «Інком-ЛПК» фактично використовує земельну ділянку під таким об'єктом (АГЗП), тобто здійснює користування земельною ділянкою в розумінні Земельного кодексу України.

Однак, договір оренди нежитлового приміщення № М-2/43 від 01.04.2015 в розумінні наведених раніше норм Земельного кодексу України не є підставою для виникнення у ТОВ «Інком-ЛПК» права користування спірною частиною земельної ділянки та розміщення на ній автомобільного газозаправного пункту. До того ж, як вбачається зі змісту вказаного договору оренди, предметом його регулювання є правовідносини сторін виключного щодо оренди нежитлового приміщення. Тому твердження ТОВ «Інком-ЛПК» про те, що Товариство, як орендар нежилого приміщення, може користуватись спірною частиною земельної ділянки є хибними.

Рішення ж Київської міської ради про надання ТОВ «Інком-ЛПК» у власність або користування спірної частини земельної ділянки, а також визначених чинним законодавством документів, що посвідчують його право власності або право користування спірною земельною ділянкою, Товариство суду не надало.

Крім того, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ТОВ «Інком-ЛПК» у відзиві на позовну заяву зазначало, що посилання на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.20015 по справі № 826/13200/15 свідчить про відсутність діючого АГЗП, оскільки вказаною постановою, яка набрала законної сили, застосовано заходи реагування у вигляді повного зупинення роботи АГЗП TOB «Інком-ЛПГ» за адресою: вул. Магнітогорська, 2 у Деснянському районі в м. Києві, шляхом відключення джерела електроживлення, накладання печаток на розподільчі електрощити та вхідні двері приміщень вказаного АГЗП; обов'язок щодо забезпечення виконання рішення суду покладено на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (далі - ГУ ДСУ НС у м. Києві).

23.09.2015 комісією у складі старшого інспектора ВПР ЦЗД ГУ ДСНС України у м. Києві, заступника начальника відділу державного нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту управління з НС у Деснянському районі ГУ ДСНС України у м. Києві та оператора АГЗП - ТОВ «Інком-ЛПГ» був складений акт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.20015 № 826/13200/15, яким засвідчено факт виконання вищевказаної постанови адміністративного суду шляхом відключення джерела електроживлення, накладення печаток на розподільчі електрощити та вхідні двері приміщень.

20.07.2016 комісією у складі заступника начальника відділу державного нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту управління з НС у Деснянському районі ГУ ДСНС України у м. Києві, директора ТОВ «Інком-ЛПГ» та старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві повторно був складений акт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.20015 № 826/13200/15, яким засвідчено факт виконання вищевказаної постанови адміністративного суду також шляхом відключення джерела електроживлення, накладення печаток на розподільчі електрощити та вхідні двері приміщень.

Водночас, як підтверджується фіскальним чеком № 195546 від 23.01.2017, копія якого долучена до матеріалів справи, ТОВ «Інком-ЛПК» продовжує здійснювати господарську діяльність за адресою: вул. Магнітогорська, 2.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується неодноразове порушення ТОВ «Інком-ЛПГ» вимог постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.20015 по справі № 826/13200/15 та відновлення всупереч вимогам вказаної постанови суду діяльності АГЗП за адресою: вул. Магнітогорська, 2 у Деснянському районі в м. Києві, а твердження ТОВ «Інком-ЛПК» про відсутність діючого АГЗП, розташованого на спірній частині земельної ділянки, спростовуються.

Щодо тверджень ТОВ «Інком-ЛПК» про те, що акт обстеження земельної ділянки № 16-1138-03 від 22.06.2016 є неналежним доказом, оскільки вказаний документ складений за відсутності представника ТОВ «Інком-ЛПК» та на адресу Товариства не надсилався, що позбавило його можливості подати відповідні заперечення, суд зазначає, що положеннями Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, який є додатком до рішення Київської міської ради № 16/890 від 25.09.2003, обов'язкова присутність представника суб'єкта перевірки, підписання ним акту та надання або направлення примірника такого акту поштою суб'єкту перевірки під час складення акту обстеження земельної ділянки не передбачена та не вимагається.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги твердження ТОВ «Інком-ЛПК» про те, що акт обстеження земельної ділянки № 16-1138-03 від 22.06.2016 не є належним доказом у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Інком-ЛПК», всупереч наведеним нормам чинного законодавства України, користується частиною спірної земельної ділянки, для розміщення автомобільного газозаправного пункту без достатніх правових підстав. Крім того, ТОВ «Інком-ЛПК» не надало суду пояснень щодо причин відсутності у нього правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, не довело, що вживає заходів до оформлення прав на земельну ділянку в порядку встановленому чинним законодавством. Сукупність наведених обставин дозволяє суду кваліфікувати таке використання Товариством спірної частини земельної ділянки як самовільне її зайняття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 щодо зобов'язання ТОВ «Інком-ЛПК» повернути Київській міській раді земельну ділянку, площею 0,025 га, що розташована за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Магнітогорська, 2 (код ділянки 62:068:029), яка використовується під розміщення споруд автомобільних газозаправних пунктів, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від споруд автомобільних газозаправних пунктів, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо розподілу господарських витрат суд зазначає наступне.

У п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 роз'яснено, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК (зокрема, ухвали про зупинення провадження у справі) з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені судом у повному обсязі, судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 1 378,00 грн, покладається на відповідача - ТОВ «Інком-ЛПК». Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі № 910/15997/16, також була задоволена, судовий збір, сплачений за її подання в розмірі 1 378,00 грн, також покладається на відповідача.

Керуючись статтями 32, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради задовольнити повністю.

2. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-ЛПК» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, будинок 5, к. 205; ідентифікаційний код 36940039) повернути земельну ділянку, площею 0,025 га, що розташована за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Магнітогорська, 2 (код ділянки 62:068:029), яка використовується під розміщення споруд автомобільних газозаправних пунктів, Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код 22883141), привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення земельної ділянки від споруд автомобільних газозаправних пунктів.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інком-ЛПК» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, будинок 5, к. 205; ідентифікаційний код 36940039) на користь прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9; ідентифікаційний код 02910019) 2 756,00 грн (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість грн 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09 лютого 2017 року.

Cуддя Я.А. Карабань