ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" лютого 2017 р.Справа № 924/308/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс", м. Нетішин Хмельницької області

до публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 ОСОБА_2", м. Київ

про визнання договору недійсним

Суддя Смаровоз М.В.

Представники сторін:

товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-сервісний центр „Універсалсервіс": не зявився;

публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 ОСОБА_2": ОСОБА_3 за довіреністю від 15.09.2016р.

У судовому засіданні 01.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач, з урахуванням прийнятої судом заяви про зміну предмету позову (ухвала суду від 21.04.2016р.), просить суд задовольнити позов про визнання недійсним кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р., укладеного між публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 ОСОБА_2" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс".

Обгрунтовуючи позовну заяву, позивач, посилаючись на ст.ст. 11, 13, 16, 217, 235, 525, 539, 629, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, ч.7 ст. 179, ч.2 ст. 198, ст. 345 Господарського кодексу України, ст. 3, 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 4, 16 Декрету Кабінету міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року, відзначив, зокрема, що відповідно до вимог ч. 1 та п. в ч. 4 ст. 5 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, отримання кредиту у іноземній валюті потребує індивідуальної ліцензії, якої у сторін договору немає. Спірний договір, як вважає позивач, є укладеним в національній валюті України гривні та є удаваним в частині валюти кредитування (долара США).

Також позивач посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Стверджує, що на момент укладення кредитного договору та його підписання директором ТОВ "Торгово-сервісний центр "Універсалсервіс" була ОСОБА_4, яка на час підписання кредитного договору як директор діяла на підставі Статуту, зареєстрованого в державному реєстрі 11.05.2006 року. Зауважує, що відповідно до п.п. 8.6.4. діючого на той час Статуту директор має право: укладати угоди, що не перевищують 20000 гривень з одним контрагентом та чинити юридичні дії від імені Товариства, давати доручення, відкривати та використовувати рахунки Товариства в установах банків. Пояснює, що кредитний договір був підписаний 30 березня 2007 року, тобто на момент, коли директор ОСОБА_4 не мала жодних юридичних повноважень для підписання як основного кредитного договору про отримання коштів на суму 300000 доларів США., так і Додаткової угоди №1 від 19 червня 2007 року, якою збільшено суму кредиту до 700000 (сімсот тисяч) доларів США. Вказується, що при цьому державну реєстрацію змін до установчих документів було проведено лише 09.07.2007 року, якими і збільшено повноваження директора для укладення договорів такого характеру. Звертається увага, що дата внесення до Єдиною державною реєстру запису про проведення державної реєстрації зміни до відомостей про юридичну особу є датою державної реєстрації зміни до відомостей про юридичну особу і саме з цієї дати ОСОБА_4 наділена була б повноваженнями підписувати договори такого характеру. Тобто, пояснює представник позивача, юридична особа вважається такою, що здійснює діяльність на підставі установчих документів з моменту державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи у порядку, встановленому статтею 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (п. 11 ст. 19 цього Закону). З огляду на вищенаведене, представник позивача вважає, що ОСОБА_5 як директор, не мала повноважень на здійснення підпису кредитного договору станом на 30.03.2007 року у зв'язку із відсутністю спеціальної правосуб'єктності, що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, вважає позивач.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позов.

Крім того, у своєму клопотанні позивач просить суд відкласти розгляд справи, призначений на 01.02.2017р., вказуючи, зокрема, на неможливість явки представника позивача в судове засідання 01.02.2017р.

Представник відповідача заперечує проти задоволення клопотання позивача про відкладення справи, вважаючи його необґрунтованим.

З огляду на зміст ст.77 ГПК України, зважаючи на те, що надання повноважень на представництво сторін в процесі не обмежено певним колом осіб і позивач не був позбавлений можливості направити в судове засідання свого представника, враховуючи також, що позов у даній справі подано ще 01.04.2016р., у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи суд відмовляє.

Представник відповідача проти позову заперечує, зазначивши про те, що доказом бажання отримати кредит у доларах США є заява боржника від 22.03.2007р. за вих. №67 та анкета - заява на отримання кредиту від 28.03.2007р., згідно з якими клієнт просив надати кредит саме в доларах США. Вказується, що твердження про невикористання кредиту в доларах США з посиланням на меморіальний ордер №1 від 30.03.2007р.; платіжне доручення №14 від 06.11.2007р.; платіжне доручення №10 від 13.09.2007р.; платіжне доручення №15 від 18.02.2008р.; платіжне доручення №6 від 09.07.2007р. також є перекрученням фактів, оскільки вказані документи є доказом перерахування банком коштів з кредитного (позичкового) рахунку на поточний рахунок саме в доларах США, тобто доказом надання кредиту і виконання Банком п. 1.7.1. Кредитного договору, який вказує на те, що ОСОБА_1 здійснює видачу кредиту Позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитними заявками Позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника у Банку. Зауважує, що грошові кошти в доларах США з позичкового рахунку перераховувались на поточний рахунок Позичальника саме в доларах США (у валюті кредиту), що підтверджується вказаними вище платіжними документами. Вказує, що Позичальник сам підтверджує, що кредит був отриманий і використаний саме в доларах США (заява клієнта від 23.04.2015 р. №59). Звертає увагу суду, що доказами відкриття рахунку № саме в доларах США є заява про відкриття рахунку клієнта від 07.03.2007р., відповідно до якої Позичальник просив відкрити рахунок саме в доларах США, в якій зазначена дата відкриття рахунку в доларах США - 29.03.2007р.; копія електронного файла - відповіді від 30.03.2007р. податкового органу (ДПІ у м. Нетішин Хмельницької області) про взяття на облік відкритого рахунку саме в доларах США (валюта рахунку вказана 840 (долари США); корінець повідомлення податкового органу від 30.03.2007р. про взяття на облік відкритого рахунку.

Відповідачем також зазначено, що на сьогодні в Україні склалася стала судова практика, яка визначала законність кредитування банками клієнтів в іноземній валюті у період 2005-2014 р.р. (дати винесення постанови Правління НБУ №534 від 28.08.2014 р.). Вказав, що законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є: ЗУ Про банки і банківську діяльність, Декрет КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі - Декрет КМУ), ЗУ Про Національний банк України. Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії. Таким чином, представник відповідача вважає, що за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. У випадку наявності у банку відповідної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Повідомив, що 27 березня 1992р. Національним банком України видано АТ ОСОБА_1 ОСОБА_2 банківську ліцензію №10 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл №10-4 на право здійснювати операції з валютними цінностями. Зауважив, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Зазначив, що у відповідності до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним. Вказав, що позивач не надав жодних належних доказів та обґрунтувань для визнання кредитного договору недійсним, тому просить відмовити у задоволенні позову. Разом з тим, вдіповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ „Торгово-сервісний центр Універсалсервіс до АТ „ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо визнання кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року недійсним.

Крім того, представником відповідача відзначено, що у відповідності до п. 8.6.4. статуту ТОВ „ТСЦ „Універсалсервіс в редакції від 11.05.2006р. директор товариства має право укладати угоди, що не перевищують 20 тис. грн. з контрагентом, та чинити юридичні дії від імені товариства, давати доручення, відкрито використовувати рахунки товариства в установах банків. Разом з тим, позивач у своєму позові уникає посилання на інші права виконавчої органу товариства, які визначені даним п.8.6.4. статуту. Так, крім зазначеного, директор має право вирішувати інші питання в межах прав, що надані йому зборами учасників. У відповідності до п.8.1. статуту вищим органом товариства є збори його учасників. На дату укладення кредитного договору, договорів забезпечення, збільшення суми кредиту учасниками ТОВ „ТСЦ Універсалсервіс були фізичні особи: ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Згідно з п.7.1. статуту в редакції від 11.05.2006 р. товариство, в особі зборів учасників має право розпоряджатися своїм майном. Отримання кредиту призводить до виникнення обов'язку у товариства здійснювати його погашення, тобто до розпорядження власними коштами, що є компетенцією вищого органу товариства.

Згідно ст.98 ЦК України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, в тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Так, протоколом зборів учасників ТОВ „ТСЦ Універсал сервіс № 13 від 05.03.2007р. було прийнято рішення про отримання кредиту, укладення договору застави та уповноваження директора товариства ОСОБА_4 укласти з Хмельницькою ОД АТ „ОСОБА_1 ОСОБА_2 кредитний договір, договори про заставу, на умовах, узгоджених з банком, підписувати всі документи, що необхідні для отримання кредиту. Крім того, протоколом зборів учасників ТОВ „ТСЦ Універсалсервіс № 15 від 11.06.2007р. було прийнято рішення про збільшення суми кредиту до 700 тис. дол. США та уповноваження директора товариства ОСОБА_4 підписати додаткові угоди до кредитного договору з Хмельницькою ОД АТ „ОСОБА_1 ОСОБА_2, підписувати всі документи, що необхідні для збільшення розміру кредитної лінії.

Чинним цивільним законодавством презюмується легітимність чинних рішень зборів учасників товариства, які не визнані недійсними в судовому порядку (ч.5 ст.98 ЦК України). Доказів визнання недійсним протоколів зборів учасників №13 від 05.03.2007 р. та №15 від 11.06.2007 р. ТОВ „ТСЦ „Універсалсервіс матеріали справи не містять та позивачем не надано. Таким чином, директор позивача мала усі повноваження на укладення від імені позивача з відповідачем кредитного договору, як і додаткових угод до нього.

Зазначено, що сторонами у справі не заперечується факт виконання спірного Кредитного договору, в частині надання/отримання кредитних коштів, часткової сплати тіла та процентів кредиту. Крім того, протокол зборів учасників ТОВ «Універсалсервіс» № 15 від 11.06.2007р. є рішенням вищого органу товариства на збільшення ліміту кредитування за Кредитним договором, який є нічим іншим як документом про беззастережне схвалення дій директора товариства по отриманню кредиту (без схвалення отриманого кредиту загальні збори учасників не надали б погодження на подальше кредитування). До того, доказами схвалення дій директора є наступні докази: 6 додаткових угод до кредитного договору, згідно яких збільшувалась сума кредиту, змінювались інші умови кредитування (надавались відстрочки в погашенні кредитної заборгованості, підтверджувались суми заборгованості на моменту укладення таких угод і т.д.); заява клієнта від 23.04.2015 р. №59, згідно якої останній підтверджував факт отримання і використання кредиту в доларах США, розмір непогашеного боргу. Ідентичні висновки про наступне схвалення кредитного договору товариством зробив Вищий господарський суд України, зокрема, у справі № 910/2949/13, постанова від 08 червня 2016 року).

Крім того, статутом ТОВ „Торгово - сервісний центр „Універсалсервіс від 09.07.2007 р., директору як виконавчому органу надані повноваження на укладення від імені товариства будь-яких правочинів, без встановлення будь-яких лімітів. Відповідно, всі укладені після 09.07.2007 р. додаткові угоди до Кредитного договору, додаткові угоди до Договору іпотеки від 30.03.2007 р. та Договору іпотеки від 22.04.2011 р. є доказом належного підтвердження Позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором, фактом його схвалення. Крім того, на підтвердження своїх доводів представник відповідача посилається на зміст судових рішень у справі № 924/1826/15.

Враховуючи вищевикладене, публічне акціонерне товариство „ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить відмовити у позові.

Також представником відповідача було подано заяву, в якій представник ПАТ "ОСОБА_1 ОСОБА_2" просить у випадку задоволення судом позову відповідно до ст. 216 ЦК України, а також відповідно до ст. 1057-1 ЦК України застосувати наслідки недійсності правочину.

Крім того, представником відповідача подано клопотання про передачу справи № 924/308/16 за підсудністю до господарського суду м. Києва з огляду на зміст ст. ст. 15, 17 ГПК України, враховуючи, зокрема, місцезнаходження відповідача (публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 ОСОБА_2", м. Київ). При цьому, звертається увага на те, що Хмельницьку обласну дирекцію акціонерного товариства "ОСОБА_1 ОСОБА_2" було ліквідовано ще до подання позову в справі № 924/308/16.

Представник позивача заперечує проти задоволення клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю, вважаючи його необґрунтованим.

Розглядом матеріалів даної справи, а також при розгляді справи № 924/1826/15 встановлено наступне.

Як вбачається з протоколу зборів учасників ТОВ „Торгово-сервісний центр „Універсалсервіс № 13 від 05.03.2007р., по питанню першому постановили: отримати в Хмельницькій ОД „ОСОБА_1 банк ОСОБА_2 кредит у сумі 30000 доларів США строком на 84 місяці з метою проведення реконструкції та ремонту цілісного майнового комплексу готелю „Горинь; по другому питанню постановили: надати в заставу Хмельницькій ОД „ОСОБА_1 банк ОСОБА_2 в якості забезпечення повернення кредиту майно, що належить підприємству на праві власності, а саме майновий комплекс готелю „Горинь, площею 4858,1 кв.м, балансова вартість 4659,9 тис. грн., який розташований за адресою: Хмельницька обл., м. Нетішин, проспект Незалежності, 1.; по третьому питанню постановили: уповноважити директора ТОВ „Універсалсервіс -ТСЦ ОСОБА_4 укласти з Хмельницькою ОД „ОСОБА_1 банк ОСОБА_2 кредитний договір, договори про заставу, на умовах, узгоджених з банком, підписувати всі документи, необхідні для отримання кредиту.

30.03.2007 р. між публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 ОСОБА_2 в особі Хмельницької обласної дирекції (Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю Торговельно-сервісний центр Універсалсервіс (Позичальник) укладено кредитний договір № 014/08-11/8856 (далі - Договір). Від імені ТОВ "Торговельно-сервісний центр "Універсалсервіс" договір укладено директором ОСОБА_4, яка діяла на підставі статуту.

На момент укладення спірного правочину діяла редакція статуту ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс", затверджена зборами учасників, протокол № 1 від 02.05.2006, реєстрацію якої проведено 11.05.2006р.

Відповідно до п.п. 8.6, 8.6.4. статуту „Торгово-сервісний центр „Універсалсервіс, в редакції станом на 30.03.2007, виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є директор, який, серед іншого, має право укладати угоди, що не перевищують 20000,00 грн. з одним котрагентом, та чинити юридичні дії від імені товариства, давати доручення, відкривати та використовувати рахунки товариства в установах банків. Пунктом 8.1 Статуту ТОВ Торгово-сервісний центр Універсалсервіс визначено, що вищим органом товариства є Збори Учасників.

В подальшому банком та позичальником внесено зміни до кредитного договору шляхом підписання договорів про внесення змін № 1 від 19.06.2007 року, № 014/08-11/8856/2 від 29.01.2009 року, № 014/08-11/8856/3 від 09.07.2010 року, № 014/08-11/8856/4 від 22.04.2011 року, № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 року, № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 року.

Згідно з п. 1.1 Договору, Банк надає Позичальнику Кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині 1 цього Договору, а Позичальник приймає, зобовязується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому Договорі.

Відповідно до частини першої Договору, розмір кредиту та валюта кредиту складає 300000 дол. США; цільове використання кредиту: на розвиток бізнесу; річна база нарахування процентів: 365 днів; дата остаточного повернення кредиту: 29.03.2014 року.

Пунктом 1.7.1 Договору визначено, що ОСОБА_1 здійснює видачу Кредиту Позичальнику однією сумою чи траншами згідно з Кредитною/ними заявкою/ами Позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника в Банку. Перший транш надається у термін до двох місяців з дати укладення цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу. Відповідно до положень п. 1.5.1 Договору, погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього Договору), шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в Частині №1 цього Договору.

Відповідно до п. 1.6.1 Договору, Позичальник зобовязаний повністю повернути Банку суму Кредиту не пізніше Дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених в ч. 1.5 цього Договору. Згідно з п. 1.4.1.1 Договору, позичальник взяв на себе обовязок, сплачувати проценти за користування кредитом, які розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Відповідно до п. 1.4.1.2 Договору, проценти нараховуються не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Частина № 1 цього Договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього Договору. Положеннями п. 1.12.1 Договору, встановлено, що при одержанні кредиту Позичальник усвідомлює та гарантує, що умови даного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин; Позичальник спроможний здійснити цей Договір і виконання зобовязання по ньому, оскільки він не має обмежень право чи дієздатності; Позичальник не є жодним чином обмежений законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням чи іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати цей Договір та виконувати умови визначені у ньому.

Пунктом 4.1.1 Договору встановлено, що за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору. Положеннями п. 1.9.1 Договору встановлено, що незважаючи на інші положення цього Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань за цим Договором в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або майновим Поручителем своїх Боргових та інших зобовязань за цим Договором (в тому числі, але не виключно встановлених п. 2.3.7-2.3.12 та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору поруки (надалі Вимога). При цьому, виконання боргових зобовязань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

Відповідно до п. 7.2 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами (дата Договору) включаючи всі додатки до нього (додатки складають невідємну частину цього договору), і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобовязань по цьому Договору в повному обсязі.

Згідно з протоколом № 15 зборів учасників ТОВ Торгово-сервісний центр Універсалсервіс від 11.06.2007 року, постановлено збільшити розмір кредитної лінії в Хмельницькій ОД Райффазей банк ОСОБА_2 до 700000 дол. США для проведення ремонту поверхів готелю Горинь та оснащення номерів готелю та уповноважено директора ТОВ Торгово-сервісний центр Універсалсервіс ОСОБА_4 підписати додаткові угоди до кредитного договору з Хмельницькою ОД Райффазей банк ОСОБА_2, підписувати всі інші документи, що необхідні для збільшення розміру кредитної лінії.

В рамках кредитного договору між позивачем та ТОВ Торгово-сервісний центр Універсалсервіс було укладено:

додаткову угоду № 1 від 19.06.2007 року до кредитного Договору, згідно умов якої збільшено суму кредиту до 700000 дол. США, процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 12% річних, дата остаточного повернення кредиту визначена 29.03.2017 року, повернення кредиту здійснюється рівними ануїтетними щомісячними платежами по 6140,36 дол. США. (частина 1, пункти 2, 3, 4 Додаткової угоди);

додаткову угоду № 014/08-11/8856/2 від 29.01.2009 року, відповідно до умов якої Кредитор на положеннях та умовах цього Договору відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію. Повернення Кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником платежів, що зменшуються згідно з графіком погашення до цього договору (Додаток № 1). Детальний порядок повернення Кредиту та сплати процентів визначений в частині № 2 цього Договору;

додаткову угоду № 014/08-11/8856/3 від 09.07.2010 року, згідно з умовами якої, на період кредитних канікул, з 09.07.2010 року по 31.08.2010 року, щомісячний платіж зменшується до розміру 3000 дол. США (п. 1.2 Угоди), починаючи з 01.09.2010 року Кредитор змінює Позичальнику строк сплати решти щомісячного платежу в сумі 3521,35 дол. США, а Позичальник зобовязується сплатити вказану суму в майбутньому відповідно до графіку погашення кредиту та сплати процентів, що є додатком № 1 до цієї Додаткової угоди та її невідємною частиною (п. 1.3 Угоди), протягом кредитних канікул Позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору (п. 1.4 Угоди);

додаткову угоду № 014/08-11/8856/4 від 22.04.2011 року, згідно умов якої Позичальник зобовязується щомісячно проводити по власному поточному рахунку у Банку свої безготівкові розрахунки і власні грошові обороти у розмірі не менше 80%. При цьому, на протязі дії цього Договору Позичальник зобовязується на першу вимогу банку надавати в ОСОБА_1 довідку підписану керівником виконавчого органу Позичальника про розмір грошових оборотів Позичальника по банківським рахункам за попередній звітний період (п. 2 Угоди).

додаткову угоду № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 року, за умовами якої визначено перелік фінансових поручителів та заставу нерухомого майна, строки та обовязок Позичальника щодо приведення у відповідність правовстановлюючих документів на обєкт нерухомості, який переданий в заставу в якості забезпечення виконання зобовязань по Кредитному договору, із фактичними технічними характеристиками нерухомості;

додаткову угоду № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 року, згідно якої, за невиконання або неналежне виконання Позичальником обовязків передбачених п. 2.3.1 цього Договору, Позичальник, на вимогу Кредитора сплачує останньому штраф у розмірі 50000 грн. Сплата неустойки не звільняє Позичальника від виконання порушеного (невиконаного) обовязку (п. 2 Угоди), станом, на дату підписання цієї додаткової угоди фактична заборгованість Позичальника за Договором по сплаті суми кредиту становить 360321,90 дол. США (п. 3.1 Угоди).

На виконання умов Кредитного договору № 014/08-11/8856 та Додаткових угод до Договору, згідно заяв на отримання кредиту, Позичальником виконано звої зобовязання за договором, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 1 від 30.03.2007 року на суму 300000 дол. США, платіжним дорученням № 6 від 09.07.2007 року на суму 100000 дол. США, платіжним дорученням № 10 від 13.09.2007 року на суму 160000 дол. США, платіжним дорученням № 14 від 06.11.2007 року на суму 70000 дол. США, платіжним дорученням № 15 від 18.02.2008 року на суму 33000 дол. США.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від від 31.05.2016р. у даній справі, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.08.2016р., визнано недійсним кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р., укладений між публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 ОСОБА_2" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс".

У постанові Вищого господарського суду України від 21.11.2016р. у даній справі, зокрема, відзначено, що вирішуючи питання про визнання оспорюваного правочину недійсним, суди попередніх інстанцій не врахували окремих положень законодавства та встановивши, що позивачем виконувались зобовязання за вказаним кредитним договором в частині сплати за тілом кредиту та відсотків за його користування, не надано оцінки тому, чи можуть вказані обставини свідчити про схвалення позивачем правочину, укладеного від його імені директором. Також, судами передніх інстанцій не надано оцінки наявному в матеріалах справи протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" №13 від 05.03.2007, на яких вирішувалось питання щодо отримання позивачем кредиту у Хмельницькій обласній дирекції ПАТ "ОСОБА_1 ОСОБА_2".

Крім того, колегія суддів звернула увагу на те, що розглядаючи даний спір за місцезнаходженням відособленого підрозділу Хмельницької обласної дирекції ПАТ "ОСОБА_1 ОСОБА_2", судами не було враховано приписи ст.ст. 15 та 17 ГПК України та не перевірено ту обставину, чи є Хмельницька обласна дирекція уповноваженим відокремленим підрозділом.

За таких обставин, судова колегія Вищого господарського суду України постановила скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.08.2016р., рішення господарського суду Хмельницької області від 31.05.2016р. та додаткове рішення господарського суду Хмельницької області від 03.06.2016р. у справі №924/308/16, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В матеріалах справи також наявні копії: судових рішень у справі № 924/1826/15, витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців тощо.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, враховуючи також правові позиції, наведені в постанові Вищого господарського суду України від 21.11.2016р. у даній справі та в судових рішеннях у справі № 924/1826/15, судом береться до уваги наступне.

Як встановлено судом, представником відповідача подано клопотання про передачу справи № 924/308/16 за підсудністю до господарського суду м. Києва з огляду на зміст ст. ст. 15, 17 ГПК України, враховуючи, зокрема, місцезнаходження відповідача (публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 ОСОБА_2", м. Київ).

При розгляді даного клопотання судом враховується, що відповідно до ч. 4 ст. 15 ГПК України якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин першої - третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Судом зясовано, що 09.04.2015 року правлінням АТ „ОСОБА_1 ОСОБА_2 прийнято постанову про ліквідацію Хмельницької обласної дирекції АТ „ОСОБА_1 ОСОБА_2. Банк отримав новий витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 20619718 станом на 27.05.2015 року, в якому є запис про наявні структурні підрозділи після ліквідації Хмельницької обласної дирекції. Запис про наявність структурного підрозділу „Хмельницька обласна дирекція відсутній. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 21725137 від 24.02.2016 року підтверджується факт того, що на момент порушення провадження у справі ухвалою господарського суду Хмельницької області від 01 квітня 2016 року у Хмельницькій області не існувало повноважного відокремленого структурного підрозділу „Хмельницька обласна дирекція або іншого. Водночас, відповідно до наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21725137 від 24.02.2016 року юридичною адресою ПАТ „ОСОБА_1 ОСОБА_2 є м. Київ, вул. Лєскова, 9.

Таким чином, з огляду на наведене, судом констатується, що оскільки Хмельницьку обласну дирекцію акціонерного товариства "ОСОБА_1 ОСОБА_2" було ліквідовано ще до подання позову в справі № 924/308/16, відповідачем у даній справі є публічне акціонерне товариство „ОСОБА_1 ОСОБА_2, м. Київ (без зазначення „в особі тієї чи іншої дирекції, оскільки Хмельницьку обласну дирекцію акціонерного товариства "ОСОБА_1 ОСОБА_2" було саме ліквідовано, а не реорганізовано). Водночас, ліквідація Хмельницької обласної дирекції банку унеможливлює застосування ч. 4 ст. 15 ГПК України при визначенні підсудності даної справи.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 15 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Як вбачається з умов кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р. (зокрема, пункти 2.1., 2.3.), за спірним договором обидві сторони мають відповідні обовязки.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та приписи ч. 1 ст. 15 ГПК України (що є спеціальною нормою щодо визначення підсудності справ у спорах про визнання договорів недійсними), позивач має право вибору щодо звернення з позовом як за місцезнаходженням кредитора за спірним договором, так і за своїм місцезнаходженням (як позичальника, який зобов'язаний за договором здійснити на користь другої сторони певні дії). При цьому судом взято до уваги, що обовязки позичальника за умовами кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р. не лише передбачені даним договором (зокрема, пунктом 2.3.), а й фактично не виконані в повному обсязі (що підтверджено представником відповідача у своїх поясненнях від 01.02.2017р. щодо невиконання позичальником належним чином судового рішення у справі № 924/1666/14 про стягнення кредитної заборгованості).

За таких обставин, враховуючи, що місцезнаходженням позивача як позичальника за оспорюваним правочином є м. Нетішин Хмельницької області, то твердження відповідача щодо наявності підстав для передачі справ за підсудністю з господарського суду Хмельницької області до господарського суду міста Києва є безпідставними. Відтак, клопотання відповідача про передачу справи № 924/308/16 за підсудністю до господарського суду міста Києва не підлягає задоволенню. При вирішені означеного клопотання судом також враховано правові позиції Вищого господарського суду України (зокрема, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 19.12.2016р. у справі № 922/2847/16).

При вирішенні спору по суті судом береться до уваги таке.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом відзначається, що визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою, яке може відбуватись, зокрема, вчинення особою, яку представляють, дій, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, за змістом ч. 2 ст. 241 ЦК України, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено, тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Як встановлено розглядом матеріалів даної справи, а також при розгляді справи № 924/1826/15, щодо посилань на відсутність повноважень у представника позивача на укладення кредитного договору, судом враховано, що відповідно до ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, в тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу № 13 зборів учасників ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс" від 05.03.2007 року постановлено отримати в Хмельницькій ОД "ОСОБА_1 банк ОСОБА_2" кредит в сумі 300000 дол. США строком на 84 місяці з метою проведення реконструкції та ремонту цілісного майнового комплексу готелю "Горинь" та уповноважено директора ТОВ "Універсалсервіс - ТСЦ" ОСОБА_4 укласти з Хмельницькою ОД "ОСОБА_1 банк ОСОБА_2" кредитний договір, договори про заставу, на умовах узгоджених з банком, підписувати всі документи, що необхідні для отримання кредиту; а згідно протоколу № 15 зборів учасників ТОВ "Торгово-сервісний центр -Універсалсервіс" від 11.06.2007 року, постановлено збільшити розмір кредитної лінії в Хмельницькій ОД "Райффазей банк ОСОБА_2" до 700000 дол. США для проведення ремонту поверхів готелю "Горинь" та оснащення номерів готелю та уповноважено директора, ТОВ "Торгово-сервісний центр -Універсалсервіс" ОСОБА_4 підписати додаткові угоди до кредитного договору з Хмельницькою ОД "Райффазей банк ОСОБА_2", підписувати всі інші документи, що необхідні для збільшення розміру кредитної лінії. Таким чином, суди при розгляді справи № 924/1826/15 дійшли висновку, що директор товариства мала усі повноваження на укладення правочинів.

Крім того, судом відзначається, що сторонами у справі не заперечується факт виконання спірного кредитного договору, в частині надання та отримання кредитних коштів, часткової сплати тіла та процентів кредиту. Також, позивачем не спростовано твердження відповідача про те, що протокол зборів учасників ТОВ "Торгово-сервісний центр -Універсалсервіс" № 15 від 11.06.2007р. є рішенням вищого органу товариства на збільшення ліміту кредитування за кредитним договором, який є документом про беззастережне схвалення дій директора товариства по отриманню кредиту (без схвалення отриманого кредиту загальні збори учасників не надали б погодження на подальше кредитування). До того ж, доказами схвалення дій директора є наступні докази: 6 додатковий угод до кредитного договору, згідно яких збільшувалась сума кредиту, змінювались інші умови кредитування (надавались відстрочки в погашенні кредитної заборгованості, підтверджувались суми заборгованості на моменту укладення таких угод і т.д.); заява клієнта від 23.04.2015 р. №59, згідно якої останній підтверджував факт отримання і використання кредиту в доларах США, розмір непогашеного боргу. Крім того, Статутом ТОВ "Торгово-сервісний центр -Універсалсервіс" від 09.07.2007 р. директору як виконавчому органу надані повноваження на укладення від імені товариства будь-яких правочинів, без встановлення будь-яких лімітів. Всі укладені після 09.07.2007 р. додаткові угоди до кредитного договору, додаткові угоди до Договору іпотеки від 30.03.2007 р. та Договору іпотеки від 22.04.2011 р. є доказами належного підтвердження позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором, фактом його схвалення.

Таким чином, судом констатується, що незалежно від того, чи вчинявся спірний правочин представником товариства з перевищенням повноважень, чи без перевищення повноважень, вищенаведені докази засвідчують наступне схвалення кредитного договору, що унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Також судом взято до уваги, що при розгляді справи № 924/1826/15 встановлено, що позивач не довів, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені ст.203 ЦК України, а, відтак, не довів наявності підстав, в силу яких кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року має бути визнаний недійсним в частині визначення валюти кредитування в доларах США, та про визнання укладеним в національній валюті України - гривні. Відтак, у позові в справі № 924/1826/15 відмовлено.

При вирішенні спору судом також взято до уваги, що предмет та підстави позовів у справах № 924/308/16 та 924/1826/15 не є тотожними.

Крім того, при прийнятті рішення судом відзначається, що не підлягає задоволенню заява публічного акціонерного товариства „ОСОБА_1 ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності з огляду на наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу, можливість захисту цивільного права або інтересу породжується лише його порушенням. Зважаючи на те, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства „ОСОБА_1 ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності суд відмовляє.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Доводи позивача не можуть слугувати підставою для задоволення позову. Тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 45, 12, 13, 33, 43-49, 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повний текст рішення складено 06.02.2017р.

Суддя М.В. Смаровоз