РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017Справа №910/321/17

За позовом Концерну «Міські теплові мережі»

до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»

про стягнення 95862,51 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Пустова А.Л. (представник за довіреністю);

від відповідача - Кіндер В.А. (представник за довіреністю).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Відповідача заборгованості за фактично спожиту теплову енергію у період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року в сумі 95862,51 грн. у зв'язку з невиконанням Відповідачем покладеного на нього законом обов'язку оплатити спожиту теплову енергію та укласти договір на постачання теплової енергії з Позивачем.

Відповідач вимоги позову не визнає, оскільки не вважає себе споживачем теплової енергії, яка надходить у належне йому на праві власності приміщення, натомість вказує, що це приміщення займає орендар, який і зобов'язаний компенсувати Позивачу вартість спожитої теплової енергії та підставі укладеного з Позивачем договору № 501750 від 01.09.2006.

Клопотання Відповідача про залучення ТОВ «ЕКССОН, ЛТД», як орендаря належного Відповідачу на праві власності приміщення, до участі у справі в справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача судом розглянуто та відхилено, оскільки Відповідачем всупереч ст. 27 ГПК України не обґрунтовано, яким чином рішення з даного спору може вплинути на права або охоронювані законом інтереси ТОВ «ЕКССОН, ЛТД». А обґрунтування, що його залучення допоможе об'єктивно дослідити всі обставини справи, не є за приписами ст. 27 ГПК України підставою для його залучення як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач є виробником теплової енергії, яким здійснюється постачання теплової енергії через систему центрального опалення в будинок у м. Запоріжжя, по вул. Парамонова, 4, у якому Відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення №204, підвалу та першого поверху (літ. А-5) площею 324,9 кв.м.

Обома сторонами визнано ту обставину, що договору на постачання теплової енергії у вказане приміщення між ними укладено не було.

З пояснень Позивача вбачається, що він не має права відмовити у постачанні теплової енергії у вказане приміщення, як суб'єкт природної монополії, у зв'язку з чим теплова енергія продовжує постачатися Позивачем у вказане приміщення та споживатися Відповідачем без договору, і розмір нарахованої Позивачем заборгованості Відповідача за фактично спожиту теплову енергію у період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року становить 95862,51 грн., яку Позивач і заявляє до стягнення.

При цьому, судом щодо Відповідача встановлено, що постановою Правління НБУ від 13 березня 2014 року № 135 Відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з цим 14 березня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 14 про початок виведення Відповідача з ринку та запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 14 березня по 13 червня 2014 року.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 13.06.2014 № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 16.06.2014 № 49 про початок здійснення процедури ліквідації Відповідача та призначено уповноважену особу на ліквідацію строком на 1 рік з 16.06.2014 по 16.06.2015 включно, який у подальшому було продовжено до 15.06.2018.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація Відповідача (Банку).

Відповідач також перебував на стадії ліквідації станом на час виникнення спірних правовідносин - у період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, за який виникла заборгованість по теплопостачанню у сумі 95862,51 грн.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах, тому у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми указаного Закону є спеціальними, а Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації банку Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього Закону у судовому порядку підлягають вирішенню будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Зазначене є підставою для відмови у даному позові про стягнення з Банку суми заборгованості за надані послуги теплопостачання. При цьому, предметом даного спору не є акцептування Відповідачем вимог Позивача, як кредитора, тому оцінка таким правовідносинам сторін у межах даного спору не надається.

Суд зауважує, що Позивач може захистити свої майнові права в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та у випадку необґрунтованої відмови в акцептуванні вимог Позивача та включенні їх до реєстру вимог кредиторів, Позивач на підставі частина 4 статті 49 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вправі буде звернутися до суду з відповідним позовом.

Інші доводи та заперечення сторін судом досліджені, однак до уваги не приймаються, оскільки на результат вирішення спору впливу не мають.

Судовий збір у сумі 1437,94 грн. у зв'язку з відмовою у позові про стягнення 95862,51 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України Позивачу не відшкодовується.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.02.2017

Суддя Сташків Р.Б.