РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017Справа №910/23508/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ»

до Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»

про стягнення 112731,30 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості за надані послуги з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу в розмірі 112731,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, у порушення умов укладеного між сторонами Договору про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу №311192 своєчасно не оплачені надані позивачем послуги, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 74699,42 грн., яку просить стягнути позивач.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість на підставі ст.625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати в розмірі 8074,38 грн., три відсотки річних в сумі 1898,10 грн., пеню в розмірі 21871,01 грн. та штраф в сумі 5984,97 грн. відповідно до п.7.2 Договору за порушення грошового зобов'язання.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просив позов задовольнити.

Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час і місце проведення судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд зазначає про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.03.2011 між Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» (виконавець) укладено Договір №311192 про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов'язання надати замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу чи його складових частин (послуги), у тому числі з використанням матеріалів, запасних частин спеціально замовлених виконавцем, а замовник бере на себе зобов'язання прийняти та оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів, запасних частин виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, перелік робіт з технічного обслуговування та/або ремонту, строк, а також перелік матеріалів, запасних частин, що використовуються або підлягають заміні чи ремонту, вказуються в наряді-замовленні.

Згідно з п.2.3.2 Договору, замовник зобов'язаний своєчасно оплачувати надані послуги виконавця в повному обсязі та у строки визначені цим договором.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що загальний обсяг послуг та загальна вартість послуг визначається протягом строку дії договору. Вартість послуг щодо кожного виду робіт вказується в наряді-замовленні відповідально до встановленої та діючої на день складання наряду-замовлення вартості нормо-годин.

Крім вартості послуг, зазначених у п.4.1 цього договору, замовник оплачує виконавцю вартість матеріалів, запасних частин виконавця, яка вказується в наряді-замовленні (п.4.2 Договору).

Відповідно до п.4.4 Договору, оплата послуг і матеріалів, запасних частин здійснюється замовником шляхом внесення, переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Пунктом 4.5 Договору визначено, що замовник проводить розрахунки з виконавцем у такому порядку і в такі терміни:

- Перші три обслуговування, якщо замовник обслуговується вперше на СТО виконавця, здійснюються на умовах попередньої оплати. Будь-яке обслуговування після припинення надання послуг, що надаються виконавцем за цим договором, з причин прострочення оплати, дебіторської заборгованості замовником здійснюються на умовах попередньої оплати.

- Замовник сплачує виконавцю вартість виконаних робіт, запасних частин, паливно-мастильних матеріалів тощо, протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту закриття наряду-замовлення, що оформлюється актом прийому-передачі виконаних робіт.

Згідно з п.6.3 Договору, послуги, передбачені цим договором, вважаються наданими з моменту підписання Акта приймання-передачі транспортного засобу після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту та Акту виконаних робіт.

Положеннями п.7.1 Договору визначено, що у разі невиконання, або неналежного виконання одною з сторін умов цього договору, винна сторона відшкодовує іншій стороні заподіяні таким невиконанням, або неналежним виконанням збитки у повному обсязі. Непрямі збитки та втрачена вигода відшкодуванню не підлягають.

В разі порушення замовником строків розрахунків, передбачених цим договором, замовник повинен сплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на монет несплати, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 5% від суми, зазначеної в акті виконаних робіт (п.7.2 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору, цей договір вступає в силу від дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2011 року.

Згідно з п.3.2 Договору, строк дії договору щорічно продовжується відповідно до п.3.3 договору.

У разі відсутності письмового повідомлення рекомендованим листом від будь-якої із сторін про небажання продовжувати договірні відносини за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору, строк дії цього договору вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня наступного року включно (п.3.3 Договору).

Як вбачається з Додатку №1 до договору №311192 про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 10.03.2011 сторони погодили перелік автомобільного транспортного засобу який приймається до технічного обслуговування, зокрема автомобіль Skoda Superb Classic 1.8, 2007 року випуску, д.н.з.НОМЕР_1.

Матеріалами справи підтверджується, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» належним чином надавало відповідачеві зумовлені договором послуги, що підтверджується наявним у матеріалах справи Актом виконаних робіт №ТО150034357 від 09.02.2016 на загальну суму 119699,42 грн.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язань з оплати наданих відповідачем послуг в повному обсязі не виконав, внаслідок чого, у останнього утворилася заборгованість в сумі 74699,42 грн.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи Гарантійного листа №01-02/64 від 09.02.2016, відповідач гарантував позивачеві оплатити залишкову суму по ремонту автомобіля в розмірі 74699,42 грн. у строк до 10.03.2016. Проте станом на момент звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, відповідачем не вчинено жодних дій щодо погашення існуючої перед позивачем заборгованості.

Наявність у відповідача заборгованості перед позивачем також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою №1/25 від 31.01.2017 про стан заборгованості Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» перед позивачем, відповідно до якої заборгованість відповідача перед позивачем становить 74699,42 грн.

За приписами ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт існування заборгованості відповідача перед позивачем належним чином підтверджений матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з вимогою №1/58 від 11.04.2016 в якій просив відповідача оплатити існуючу заборгованість.

Докази направлення та отримання відповідачем зазначеної вимоги наявні в матеріалах справи.

Проте станом на дату звернення позивача із позовом до суду, відповідачем не вжито жодних заходів для погашення існуючої перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» заборгованості.

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 74699,42 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідно до якого сума інфляційних втрат за період з 16.02.2016 по 21.12.2016 складає 8074,38 грн., сума 3% річних за вказаний період становить 1898,10 грн., суд дійшов висновку про його обґрунтованість і відповідність умовам закону, внаслідок чого зазначені суми підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, щодо заявлених позивачем вимог щодо стягнення з позивача пені в розмірі 21871,01 грн. та штрафу в сумі 5984,97 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі порушення замовником строків розрахунків, передбачених цим договором, замовник повинен сплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на монет несплати, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 5% від суми, зазначеної в акті виконаних робіт.

Разом з тим, відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 16.02.2016 по 21.12.2016, суд дійшов висновку щодо необхідності його зменшення та стягнення з відповідача пені за період з 16.02.2016 по 16.08.2016, що становить 14258,20 грн.

Крім того перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості та відповідності умовам закону та договору, внаслідок чого заявлена сума штрафу в розмірі 5984,97 грн. підлягає задоволення та стягненню на користь позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин, зокрема щодо повної оплати наданих позивачем послуг.

З урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (03115, м. Київ, вул. Серпова, буд. 3; ідентифікаційний код 00699773) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» (03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 67; ідентифікаційний код 32384972) 74699 (сімдесят чотири тисячi шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 42 коп. заборгованості, 8074 (вісім тисяч сімдесят чотири) грн. 38 коп. інфляційних втрат, 1898 (одна тисяча вісімсот дев'яносто вісім) грн. 10 коп. 3% річних, 14258 (чотирнадцять тисяч двісті п'ятдесят вісім) грн. 20 коп. пені, 5984 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 97 коп. штрафу та витрати по сплаті судового збору в сумі 1575 (одна тисяча п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 08.02.2016

Суддя Я.В. Маринченко