ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017 року Справа № 904/10008/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Дармін М.О. (доповідач)

судді: Березкіна О.В., Іванов О.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 1014 від 12.12.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 248 від 23.01.2017р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці і соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2016р. у справі № 904/10008/16

за позовом Публічного акціонерного товариства УКРТЕЛЕКОМ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства УКРТЕЛЕКОМ, м. Дніпро

до Управління праці і соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг

про стягнення 212 747,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2016р. у справі № 904/10008/16 (суддя Кеся Н.Б.) позов задоволено.

Стягнуто з Управління праці і соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" заборгованість у розмірі 212 747, 74 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 191, 22 грн.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

Апелянт зазначає, що однією з головних підстав для розпорядника бюджетних коштів здійснити виплати підприємствам недоотриманих грошових сум є наявність відповідного фінансування з державного бюджету. Разом з тим, відповідно до ст..67 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський бюджет не має право передбачити видатки на послуги звязку пільговим категоріям громадян, якщо пільги гарантовані державою. Так, ДФ ПАТ «Укртелеком» не надав доказів, які підтверджують факт надання субвенції з державного бюджету в сумі 34 197, 10 грн.

У Законі України «Про державний бюджет України на 2016 рік» не передбачена субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання, зокрема, послуг звязку.

У звязку з цим, місту планові асигнування на 2016 рік по зазначеній субвенції не виділені.

Посилаючись на ч. 1, 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України ,скаржник зазначає, що у січні 2016 року в управління були відсутні підстави прийняти до обліку фактичні нарахування за грудень 2015 року.

На теперішній час управління не має законних підстав передбачити відповідні кошти в міському бюджеті на погашення заборгованості, яка складалася станом на 01.01.2016р. та прийняти до обліку фактичне нарахування за грудень 2015р.

Кредиторська заборгованість буде погашена після внесення змін до Бюджетного кодексу України та прийняття відповідного рішення міською радою. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах ВГСУ від 19.02.2008р. у справі № 9/3472, від 26.02.2008р. у справі № 14/4213, від 01.07.2008р. у справі № 4/2413 та від 16.09.2008р. у справі № 21/4, в яких суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту населення не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін. (а.с.211-217)

Посилаючись на п. 2 Постанови КМ України від 04.03.2002р. № 256 позивач зазначає, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні послуги.

Щодо невизнання відповідачем заборгованості за грудень 2015 року, у звязку з тим, що у січні 2016 року у відповідача були відсутні підстави прийняти до обліку фактичні нарахування за грудень 2015 року, зазначає, що заборгованість за надані позивачем телекомунікаційні послуги пільговій категорії громадян виникла за період з листопада по грудень 2015 року.

Позивач наголошує, що протягом 2015 року надавав вчасно та в повному обсязі телекомунікаційні послуги пільговій категорії громадян, проте відповідач не провів в повній мірі відшкодування цих витрат позивачу та не заперечував щодо якості наданих послуг.

Відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення від обовязку оплатити за надані послуги та відповідальності за порушення зобовязання. Аналогічної позиції дотримується Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004р.

Крім того, ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетні зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку, зокрема, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Позивач зазначає, що передбачена законодавством норма щодо необхідності виконання бюджетних зобовязань минулих років є гарантією додержання прав підприємств, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Позивач не є учасником бюджетних відносин в розумінні ст. 19 Бюджетного кодексу України. Законодавством не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Таким чином, право позивача на отримання відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, підлягає реалізації і захисту незважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» видатків на ці потреби не було передбачено.

ОСОБА_3 фінансів України від 31.08.2016р. № 31-09010-16-16/24984 повідомило позивача про те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» таку субвенцію не передбачено, отже, надання вказаних пільг може бути здійснено місцевими органами виконавчої влади за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017р. відновлено строк подання апеляційної скарги, прийнято та призначено її до розгляду в судове засідання на 09.02.2017р. колегією суддів: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Березкіна О.В., Іванов О.Г.

У судовому засіданні 09.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

Між Публічним акціонерним товариством "УКРТЕЛЕКОМ" (далі-Постачальник) та Управлінням праці і соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради (далі-Платник) 20.01.2015 року підписано Договір на відшкодування наданих пільг населенню №301 (далі-Договір)(а.с. 13-15).

Крім того, сторонами підписано Додаткові угоди №1-№5 (а.с. 16-20).

Відповідно до Додаткової угоди №5 сторони досягли угоди і домовились про наступне:

обсяг фактичних витрат на надання пільг населенню, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенції з державного бюджету місцевому бюджету, на 2015 рік збільшено та складає 2670352,10 грн., в тому числі по кодам функціональної класифікації:

код функціональної класифікації - 2670352,10 грн.

Відшкодування зазначених витрат буде проводитися в межах доведених бюджетних асигнувань Платником Виконавцю при надходженні коштів субвенції з державного бюджету місцевому бюджету.

Станом на 01.12.2015р. залишилась не сплаченою заборгованість за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії громадян в жовтні 2015 року, яка склала 33 767,01 грн.

Інформація щодо вищевказаної заборгованості доведена до відома Відповідача у листопаді 2015 року, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленими печатками актом звіряння розрахунків за наданні населенню телекомунікаційні послуги. Крім того, Позивачем у грудні 2015 року було надано розрахунок витрат за надані послуги на пільгових умовах за листопад 2015 року на загальну суму 184197,10 грн., що також підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками актами звіряння розрахунків за наданні населенню телекомунікаційні послуги (25-27, 29-36, 38-45, 47-54, 56-63).

У грудні 2015 року Відповідачем було проведено часткове погашення заборгованості перед Позивачем у розмірі 183767,01 грн., що підтверджується спільним протокольним рішенням від 21.12.2015 № 20/4604 (а.с. 116).

Таким чином, заборгованість за надані послуги пільговій категорії громадян у листопаді 2015р. складає 34197,10 грн. (33767,01 грн. + 184197,10 грн. - 183767,01 грн. = 34197,10 грн.).

Розрахунок витрат Позивача за надані телекомунікаційні послуги громадянам, які мають право на пільги у грудні 2015 року на загальну суму 178550,64 грн. був представлений Відповідачу у січні 2016 року - підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками актами звіряння розрахунків за наданні населенню телекомунікаційні послуги. Проте, зазначена сума заборгованості не була сплачена Відповідачем.

Так, станом на 01.10.2016 сума заборгованості Відповідача за наданні послуги зв'язку пільговим категоріям у листопаді - грудні 2015 року складає 212747,74 грн. (34 197,10 грн. +178 550,64 грн. = 212 747,74 грн.).

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Предметом позову є матеріально правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за послуги звязку пільговим категоріям населення у листопаді грудні 2015 року на загальну суму 212 747,74грн.

У відповідності до вимог частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Сторони в судовому засіданні визнали як обставину, яка не потребує доказування надання позивачем послуг на загальну суму 212 747,74грн.

Предметом цього договору є відносини Сторін щодо відшкодування пільг, пов'язаних з надання послуг зв'язку населенню, яке має право на ці пільги згідно з діючим законодавством України (п. 1.1 Договору).

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" та пункту 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 року, споживачами, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з підпунктом б пункту 4 частини 1 статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі-постанова №256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Зокрема, пунктом 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг є Управління праці і соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку № 256, відшкодування витрат понесених Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян здійснюється Відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до частини 1 пункту 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (частина 2 пункт 8 Порядку № 256).

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 509 ЦК України, статті 173 ГК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та статті 174 ГК України.

Наведені норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 193 ГК України та статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частин 1, 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги мають надаватися відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

В Законі України від 22.10.1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, Законі України від 23.03.2000 року № 1584-ІІІ Про жертви нацистських переслідувань, Законі України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, я, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законі України від 24.03.2008 року № 203/98-ВР Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус та Законі України від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ Про охорону дитинства передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 р. та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі № 11/446, від 15.05.2012 року у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі № 15/5027/715/2011.

Згідно частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Доказів здійснення оплати за спірною господарською операцією Відповідач суду не надав.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого господарського суду не спростовують і не можуть бути підставою для скасування його рішення.

Перевіривши рішення місцевого господарського суду в повному обсязі у відповідності до вимог частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не знайшла інших підстав для його зміни або скасування.

Таким чином, оскільки, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції у відповідності до п.1 ч. 1 ст.103 ГПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Розподіл судових витрат у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці і соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2016р. у справі № 904/10008/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2016р. у справі № 904/10008/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 14.02.2017р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов