РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017Справа №910/3/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.
при секретарі Купній В.В.

розглянувши справу № 910/3/17
за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1

(військова частина НОМЕР_1 );

до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство

«ТЕМП 3000»;

про стягнення 16663,33 грн.

Представники сторін:
від позивача: Цибак О.М., довіреність № 14/3285 від 13.10. 2016р.;

від відповідача: Галя Є.С., довіреність б/н від 11.05.2016р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернувся Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТЕМП 3000» (надалі відповідач) про стягнення 16663,33 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що п. 1.3. Договору № 139-14 про закупівлю товарів від 01.09.2014р., укладеного між сторонами, не відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів» в частині включення в оплату за товар податку на додану вартість, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті ПДВ у сумі 16 663,33 грн., як зайво сплачені бюджетні кошти.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2017р. порушено провадження у справі № 910/3/17 та призначено її розгляд на 02.02.2017р.

30.01.2017р. на адресу господарського суду від позивача надійшли витребувані судом оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви.

Присутній у судовому засіданні 02.02.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та подав клопотання про залучення доказів до справи.

Представник відповідача в засіданні суду подав заяву про залучення витребуваних судом документів та відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та вказує на те, що відповідач не здійснює діяльності із ввезення на митну територію України і подальшого постачання на митній території спеціальних засобів індивідуального захисту, а є вітчизняним виробником спеціальних засобів індивідуального захисту. Окрім цього, укладений договір є виконаним сторонами, а отже, згідно ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна договору не може бути змінена. При цьому, укладений між сторонами не визнавався недійсним та не змінювався за погодженням сторін. Також, у договорі та інших доказах по справі не міститься жодного посилання, що постачання товару здійснювалось саме для цілей АТО.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014р. між позивачем (за договором замовник) та відповідачем (за договором постачальник) було укладено Договір № 139-14 про закупівлю товарів, за умовами якого замовник закуповує у постачальника товар в кількості і за цінами згідно зі Специфікацією, підписаної обома сторонами, яка додається до договору і є невід`ємною його частиною. Постачальник зобов`язується поставити замовнику товар належної якості в кількості і за цінами згідно зі Специфікацією, а замовник зобов`язується належним чином прийняти та оплатити вартість даного товару.

Відповідно до п.1.3. договору, загальна ціна договору становить 99 980,00 грн., в т.ч. ПДВ 16 663,33 грн.

Ціна договору не може змінюватися, крім випадку зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків замовника.

Згідно з умовами п. 6.3. договору, повна оплата вартості товару в сумі 99 980,00 грн. здійснюється лише після його фактичного отримання замовником за кількістю та якістю, на підставі належним чином оформлених актів та рахунків-фактур постачальника, протягом 10-ти банківських днів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 11.1. визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими на те особами та скріплення його печатками сторін і діє його до повного виконання його умов, але не пізніше 31 грудня 2014 року.

Отже, укладений сторонами Договір № 139-14 про закупівлю товарів від 01.09.2014р. за своєю правовою природою є договором поставки.

Судом встановлено, що за видатковою накладною № РН-о00818 від 01.09.2014р. відповідач передав позивачу бронежилети «Корсар М-3-1-4» у кількості 20 шт. загальною вартістю 99 980,00, в т.ч. ПДВ 16 663,33 грн.

04.09.2014р. на підставі платіжного доручення № 835 від 03.09.2014р. ГУ ДКС України в Львівській області перерахувало відповідачу кошти в сумі 99 980,00, в т.ч. ПДВ 16 663,33 грн.

08.04.2016р. Державною фінансовою інспекцією у Львівській області було надіслано позивачу повідомлення № 08-15м/2072 від 08.04.2016р., в якому зазначено про порушення п. 32 підрозділу ХХ Податкового кодексу України від 02.10.2010р. № 2755-VI під час закупівлі товару у відповідача, у зв`язку із завищенням вартості товару на суму податку на додану вартість в сумі 16 663,33 грн.

Військова частина звернулась до відповідача з претензіями № 14/19п від 18.04.2016р. та № 14/35п від 02.06.2016р. про повернення коштів у сумі 16 663,33 грн. Відповідач вказані претензії залишив без відповіді та задоволення.

Відмова відповідача повернути вартість сплаченого ПДВ, стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову в позові з наступних підстав.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України та Главою 20 Господарського кодексу України.

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна є істотною умовою господарського договору (ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (ст. 632 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вже було встановлено судом, п. 1.3. договору узгоджено, що загальна сума договору становить 99980,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 16663,33 грн.

Отже, підписавши договір на умовах визначених, зокрема, п. 1.3., сторони дійшли згоди щодо його істотної умови - ціни.

Відповідно до п.1.1 договору та специфікації до нього продавець зобов`язаний був поставити покупцю товар на вищевказану суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено загальне правило виконання зобов`язання, а саме - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Саме належне виконання зобов`язання означає досягнення тієї мети, яку сторони ставили перед собою, вступаючи у зобов`язання. Належне виконання тягне за собою припинення зобов`язання (ст. 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до вимог договору відповідачем за видатковою накладною № РН-о00818 від 01.09.2014р. було передано, а позивачем прийнято та оплачено товар згідно платіжного доручення № 835 від 03.09.2014р. на суму 99980,00 грн., у зв`язку з чим суд дійшов висновку про фактичне повне виконання умов договору, як зі сторони продавця, так і зі сторони покупця.

Оскільки ч.3 ст. 632 Цивільного кодексу України встановлено недопустимість зміни ціни договору після його виконання, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про зменшення ціни договору (п. 1.3.) з підстав прямої заборони такого зменшення після повного виконання договору згідно Цивільного кодексу України.

Посилання позивача на положення Закону України від 01.07.2014 № 1561-VII "Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів" (дата набрання чинності 23.07.2014), яким підрозділ 2 розділу XX "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 32 такого змісту: тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України: спеціальних засобів індивідуального захисту (каски, виготовлені відповідно до військових стандартів або технічних умов, чи їх еквіваленти та спеціально призначені для них компоненти (тобто підшоломи, амортизатори), що класифікуються у товарній підкатегорії 6506 10 80 00 згідно з УКТ ЗЕД, бронежилети, що класифікуються у товарній підкатегорії 6211 43 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), виготовлених відповідно до військових стандартів або військових умов для потреб правоохоронних органів, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, інших суб`єктів, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до закону; ниток для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 5402 11 00 00 та 5407 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД; тканин (матеріалів) для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 3920 10 89 90, 3921 90 60 00, 5603 14 10 00, 6914 90 00 00 згідно з УКТ ЗЕД, як на підставу для стягнення з відповідача коштів, суд відхиляє, оскільки згідно п. 5.1 ст. 5 Податкового кодексу України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу, тобто до відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

В той же час, за приписами ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України до податкових та бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки по суті доводи сторін зводяться до необхідності вирішення питання щодо порядку оподаткування ПДВ певної господарської операції поставки бронежилетів, що до компетенції господарського суду не відноситься, а жодного порушення відповідачем зобов`язань за договором, яке могло б слугувати підставою для притягнення відповідача до відповідальності, в ході розгляду справи не встановлено, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою у позові витрати по сплаті судового покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.02.2017р.

Суддя А.І. Привалов