КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Справа№ 910/19696/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників:

позивача: Ружицький І.Г., довіреність № 15 від 01.06.2016,

відповідача: Чекменьов Ю.Г., довіреність № 54 від 17.11.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016

у справі №910/19696/16 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дарницький завод ЗБК"

до Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3"

про стягнення 220141 грн 02 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.11.2016 у справі №910/19696/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" на користь Публічного акціонерного товариства "Дарницький завод ЗБК" суму основного боргу у розмірі 126067 (сто двадцять шість тисяч шістдесят сім) грн 40 коп., пеню у розмірі 66620 (шістдесят шість тисяч шістсот двадцять) грн 79 коп., 10% річних у розмірі 15928 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот двадцять вісім) грн 59 коп., інфляційні втрати у розмірі 10735 (десять тисяч сімсот тридцять п'ять) грн 95 коп. та судовий збір у розмірі 3290 (три тисячі двісті дев'яносто) грн 30 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, ПАТ "Трест "Київміськбуд-3" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2016 у справі №910/19696/16.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2016 для розгляду справи №910/19696/16 за апеляційною скаргою ПАТ "Трест "Київміськбуд-3" було сформовано колегію суддів під головуванням судді Андрієнка В.В., суддів Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 апеляційну скаргу ПАТ "Трест "Київміськбуд-3" було прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 17.01.2017.

16.01.2017 до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) КАГС від відповідача надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 17.01.2017 не з'явився представник відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що про відкладення розгляду справи виноситься ухвала, в якій вказуються час і місце проведення наступного засідання.

Враховуючи подане відповідачем клопотання та не з'явлення останнього в судове засідання розгляд справи було відкладено на 02.02.2017.

02.02.2017 в судове засідання з'явились представники позивача та відповідача, які надали суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, встановила наступне.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2013 між Публічним акціонерним товариством "Дарницький завод ЗБК" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Трест "Київміськбуд-3" (покупець) укладено Договір поставки № 18.

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 товар, що поставляється за цим договором, визначено у прейскуранті постачальника та належить до його загального асортименту виробів, а саме - залізобетонні вироби та товарний бетон.

Пунктом 1.3 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 передбачено, що постачальник зобов'язується у встановлений строк передати у власність покупця товар для його використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити постачальнику за нього грошові кошти.

Відповідно до п. 1.4 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 загальна кількість товару, що поставляється, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за видами, марками, типами, розмірами визначається у видатковій накладній або специфікації.

Пунктом 2.2 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 передбачено, що за домовленістю сторін, ціною договору є загальна сума поставленого товару за весь період, що визначено у п. 7.1 договору.

Згідно з п. 2.1 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 поставка товару відбувається на умовах попередньої оплати вартості товару.

Відповідно до п. 2.8 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 постачальник постачає товар на підставі попередньо сплаченого рахунку-фактури в асортименті, номенклатурі та ціні товару, що визначено у товарно-транспортній накладній або іншому первинному документі у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік". Товарно-транспортна накладна, специфікація є невід'ємною частиною договору.

При цьому, сторонами не було погоджено у договорі поставки строків здійснення відповідачем попередньої оплати, а лише встановлено форму розрахунків (шляхом попередньої оплати).

Разом з тим, згідно з п. 2.9 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 як виняток, під час тривалого графіку поставки товару, постачальник на прохання покупця має право поставити товар з відстроченням платежу, якщо така форма оплати погоджена сторонами.

Позивачем було зазначено, що поставка товару відбувалась саме на умовах, визначених у п. 2.9 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, тобто з відстроченням платежу.

Судом було вказано, що вказані обставини відповідачем спростовано не було.

Отже, відповідно до п. 2.10 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 при настанні обставин, вказаних у п. 2.9 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, покупець зобов'язується повністю розрахуватись з постачальником за отриманий товар у термін 15 робочих днів. Першим днем розрахунку покупця є день, наступний за днем отримання товару.

Пунктом 7.1 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 визначено, що термін дії договору становить 1 календарний рік з моменту підписання його повноваженими представниками сторін. Якщо жодна із сторін відповідно до п. 6.8 договору не сповістить другу сторону про намір розірвати договір - дія цього договору продовжується (пролонгується) на наступний календарний рік, а всі його положення є чинними.

У відповідності до 3.1 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 було визначено, що місцезнаходженням складу постачальника є: м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11.

Згідно з п. 3.4 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо у строк, встановлений у п. 3.3 договору, товар готовий для передання покупцеві на складі постачальника і покупець проінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований шляхом маркування.

Відповідно до п. 3.11 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 за домовленістю сторін поставка товару може відбуватись на умовах DAP з доставкою товару автотранспортом постачальника. В такому випадку покупець окремо сплачує постачальнику ціну доставки.

Пунктом 3.14 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 передбачено, що постачальник передав зі свого складу, а покупець прийняв у власність товар в той момент, коли покупець підписав і належним чином завірив постачальнику прийом товару у його видатковій накладній.

Наявні матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу (за період з 04.06.2015 по 07.09.2015) товар на загальну суму 147703 грн 66 коп., що відповідно підтверджується накладними № 8970 від 04.06.2015 на суму 25099 грн 56 коп., № 8976 від 04.06.2015 на суму 24753 грн 96 коп., № 9095 від 05.06.2015 на суму 24682 грн 68 коп., № 9164 від 08.06.2015 на суму 8243 грн 88 коп., № 9180 від 09.06.2015 на суму 16765 грн 20 коп., № 9727 від 17.06.2015 на суму 20622 грн 96 коп., № 13184 від 13.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп., № 13528 від 19.08.2015 на суму 4978 грн 48 коп., № 13737 від 21.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп., № 14049 від 27.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп., № 14199 від 31.08.2015 на суму 4167 грн 58 коп., № 14568 від 03.09.2015 на суму 1302 грн 78 коп., № 14628 від 07.09.2015 на суму 07.09.2015/

Як вбачається з матеріалів справи вказані накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печаткою Публічного акціонерного товариства "Дарницький завод ЗБК", а накладні № 14568 від 03.09.2015 на суму 1302 грн 78 коп. та № 14628 від 07.09.2015 на суму 07.09.2015 також скріплені печаткою Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3".

Також позивачем долучено до матеріалів справи копії відповідних довіреностей на отримання матеріальних цінностей (№ 614 від 01.06.2015, № 863 від 12.08.2015 та № 881 від 26.08.2015), якими було уповноважено представників відповідача на отримання товару, поставленого позивачем за вказаними накладними.

Із аналізу сказаних накладних судом було встановлено, що в них міститься посилання на Договір поставки № 18 від 19.02.2013.

Як вбачається зі спірних накладних, поставка товару здійснювалась позивачем відповідно до умов п. 3.11 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, тобто позивач поставляв товар на адресу відповідача, а не шляхом відвантаження товару зі складу позивача (у накладних зазначено місце поставки товару, кількість рейсів та відстань, вид транспорту).

Отже враховуючи, що спірні накладні оформлені належним чином, суд дійшов вірного висновку, що позивачем було належним чином виконано свій обов'язок з поставки товару за спірними видатковими накладними, поставивши товар автотранспортом позивача на адресу відповідача (відповідно до п. 3.11 договору та ст. 664 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 2.1 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 поставка товару відбувається на умовах попередньої оплати вартості товару.

Як зазначалось раніше, відповідно до п. 2.8 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 постачальник постачає товар на підставі попередньо сплаченого рахунку-фактури в асортименті, номенклатурі та ціні товару, що визначено у товарно-транспортній накладній або іншому первинному документі у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік". Товарно-транспортна накладна, специфікація є невід'ємною частиною договору.

Судом було встановлено, що сторонами не було погоджено у договорі поставки строків здійснення відповідачем попередньої оплати, а лише встановлено форму розрахунків (шляхом попередньої оплати).

Разом з тим, згідно з п. 2.9 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 як виняток, під час тривалого графіку поставки товару, постачальник на прохання покупця має право поставити товар з відстроченням платежу, якщо така форма оплати погоджена сторонами.

Отже, як вбачається з п.2.9 та 2.10 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 покупець був зобов'язаний повністю розрахуватись з постачальником за отриманий товар у термін 15 робочих днів. Першим днем розрахунку покупця є день, наступний за днем отримання товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Беручи до уваги те, що поставка товару здійснювалась позивачем з відстроченням платежу, та враховуючи встановлений у п. 2.10 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 строк здійснення відповідачем оплати у випадку поставки товару з відстроченням платежу, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити товар, поставлений позивачем за накладною № 8970 від 04.06.2015 на суму 25099 грн 56 коп. у строк до 25.06.2015 (включно), за накладною № 8976 від 04.06.2015 на суму 24753 грн 96 коп. у строк до 25.06.2015 (включно), за накладною № 9095 від 05.06.2015 на суму 24682 грн 68 коп. у строк до 26.06.2015 (включно), за накладною № 9164 від 08.06.2015 на суму 8243 грн 88 коп. в строк до 30.06.2015 (включно), за накладною № 9180 від 09.06.2015 на суму 16765 грн 20 коп. в строк до 01.07.2015 (включно), за накладною № 9727 від 17.06.2015 на суму 20622 грн 96 коп. в строк до 09.07.2015 (включно), за накладною № 13184 від 13.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп. в строк до 04.09.2015 (включно), за накладною № 13528 від 19.08.2015 на суму 4978 грн 48 коп. в строк до 10.09.2015 (включно), за накладною № 13737 від 21.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп. в строк до 14.09.2015 (включно), за накладною № 14049 від 27.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп. в строк до 17.09.2015 (включно), за накладною № 14199 від 31.08.2015 на суму 4167 грн 58 коп. в строк до 21.09.2015 (включно), за накладною № 14568 від 03.09.2015 на суму 1302 грн 78 коп. в строк до 24.09.2015 (включно), за накладною № 14628 від 07.09.2015 на суму 07.09.2015 в строк до 28.09.2015 (включно).

Як вбачається з копії акту звірки взаєморозрахунків, складеного станом на 02.07.2015 (підписаний уповноваженими представниками сторін, а саме головними бухгалтерами, та скріплений печатками позивача та відповідача), заборгованість відповідача з оплати товару за Договором поставки № 18 від 19.02.2013 становила 118363 грн 74 коп., та за період з 03.06.2015 по 17.06.2015 позивач поставив відповідачу товар на суму 120168 грн 24 коп. (разом становить 238531 грн 98 корп.), тоді як відповідач у вказаний період сплатив позивачу грошові кошти у загальному розмірі 140000 грн 00 коп., у зв'язку з чим станом на 01.07.2015 заборгованість відповідача з оплати товару, поставленого за Договором поставки № 18 від 19.02.2013 становить 98531 грн 98 коп.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків, складеного між сторонами станом на 02.07.2015, у період з 04.06.2015 по 17.06.2015 відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти у розмірі 90000 грн 00 коп., а саме 05.06.2015 грошові кошти у розмірі 50000 грн 00 коп. та 09.06.2015 - грошові кошти у розмірі 40000 грн 00 коп.

Відповідно до копії банківської виписки з рахунку позивача про здійснення відповідачем вказаних оплат (05.06.2015 на суму 50000 грн 00 коп. та 09.06.2015 на суму 40000 грн 00 коп.), відповідачем не було вказано чіткого призначення платежу - реквізитів конкретної накладної, відповідно до якої поставлявся товар, а зазначено реквізити договору поставки - Договору поставки № 18 від 19.02.2013.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем було обґрунтовано здійснення зарахування оплат відповідача в рахунок погашення найдавнішої заборгованості, з огляду на незазначення відповідачем при оплаті товару чіткого призначення платежу (реквізитів конкретної видаткової накладної), а зазначення лише реквізитів Договору поставки № 18 від 19.02.2013, та відсутність у вказаному договорі погоджених сторонами умов щодо порядку здійснення зарахування часткових оплат відповідача іншим чином.

Судом першої інстанції було встановлено, що у період з 01.07.2015 по 07.09.2015 позивачем було поставлено відповідачу товар ще на суму 27535 грн 42 коп. (відповідно до накладних № 13184 від 13.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп., № 13528 від 19.08.2015 на суму 4978 грн 48 коп., № 13737 від 21.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп., № 14049 від 27.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп., № 14199 від 31.08.2015 на суму 4167 грн 58 коп., № 14568 від 03.09.2015 на суму 1302 грн 78 коп., № 14628 від 07.09.2015 на суму 07.09.2015), що разом становить 126067 грн 40 коп. Відповідно доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 126067 грн. 40 коп. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, наявність та обсяг заборгованості Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" у розмірі 126067 грн 40 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дарницький завод ЗБК" в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" суми основного боргу у розмірі 126067 грн 40 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з чим і погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до матеріалів позовної заяви, позивачем також були заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 66620 грн 79 коп., з яких: 1954 грн 37 коп. пені за період з 26.06.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 8970 від 04.06.2015 на суму 25099 грн 56 коп., 13968 грн 87 коп. пені за період з 26.06.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 8976 від 04.06.2015 на суму 24753 грн 96 коп., 13766 грн 35 коп. пені за період з 30.06.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 9095 від 05.06.2015 на суму 24682 грн 68 коп., 4584 грн. 33 коп. пені за період з 01.07.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 9164 від 08.06.2015 на суму 8243 грн 88 коп., 9295 грн 39 коп. пені за період з 02.07.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 9180 від 09.06.2015 на суму 16765 грн 20 коп., 11163 грн 10 коп. пені за період з 10.07.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 9727 від 17.06.2015 на суму 20622 грн 96 коп., 2039 грн 35 коп. пені за період з 07.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 13184 від 13.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп., 2190 грн 70 коп. пені за період з 11.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 13528 від 19.08.2015 на суму 4978 грн 48 коп., 1985 грн 22 коп. пені за період з 15.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 13737 від 21.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп., 1964 грн 93 коп. пені за період з 18.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 14049 від 27.08.2015 на суму 4573 грн 02 коп., 1766 грн 06 коп. пені за період з 22.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 14199 від 31.08.2015 на суму 4167 грн 58 коп., 546 грн 28 коп. пені за період з 25.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 14568 від 03.09.2015 на суму 1302 грн 78 коп., та 1395 грн 84 коп. пені за період з 29.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 14628 від 07.09.2015 на суму 07.09.2015.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4. ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, як вбачається з п. 6.15 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, якщо поставка товару відбулась на умовах п. 2.10 договору і покупець отримав товар, але не розрахувався за нього з постачальником у визначені строки, в цьому випадку покупець зобов'язується сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов'язання за кожен день прострочки та штраф у вигляді десять процентів річних від простроченої суми.

У відповідності до п. 6.16 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 незважаючи на умови, викладені у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, сторони встановлюють термін стягнення пені та штрафних санкцій за прострочку виконання грошових зобов'язань протягом всього часу прострочення в межах терміну загальної позовної давності - 3 роки.

Враховуючи положення п. 6.16 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, суд дійшов висновку, що сторони фактично погодили інший період нарахування пені за прострочення виконання відповідачем обов'язку з оплати товару, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано), а саме встановили, що період нарахування пені становить 3 роки.

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, що незважаючи на вказівку у п. 6.16 договору терміну "позовна давність", з умов даного пункту договору вбачається волевиявлення сторін саме щодо встановлення періоду нарахування пені, про що свідчить зокрема посилання на норму ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, яка встановлює саме строк нарахування пені. При цьому судом було зазначено, що при тлумаченні умов договору судом встановлюється дійсне волевиявлення сторін та правова природа відносин, а не формальна назва тих чи інших юридичних явищ.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 цієї норми, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14, з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Відповідно до оглядового листа ВГСУ від 29.04.2013 №01-06/767/2013, а саме п.п. 5, розділу п'ятого, розмір пені має бути обрахований з урахуванням обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України згідно із Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", незважаючи на встановлений у договорі спосіб обчислення пені (див. постанову Верховного Суду України від 24.10.2011 та постанову Вищого господарського суду України від 07.12.2011 у справі N 25/187).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дарницький завод ЗБК" в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" пені у загальному розмірі 66620 грн 79 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 10% річних у загальному розмірі 16716 грн 88 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 6.15 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, якщо поставка товару відбулась на умовах п. 2.10 договору і покупець отримав товар, але не розрахувався за нього з постачальником у визначені строки, в цьому випадку покупець зобов'язується сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов'язання за кожен день прострочки та штраф у вигляді десять процентів річних від простроченої суми.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що по суті, умовами п. 6.15 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 сторони встановили інший розмір процентів річних, який підлягає стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання, що передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки штраф розраховується від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та не залежить від періоду нарахування, в той час як проценти річні розраховуються з урахуванням конкретного періоду прострочення та кількості днів у році (проценти річні).

Судом першої інстанції було зроблено перерахунок процентів, з чим і погоджується апеляційна інстанція, оскільки прострочення оплати позивач здійснює нарахування 10% річних на всю суму заборгованості, що становить 126067 грн 40 коп., за період з 26.06.2015 по 21.10.2016, тоді як обґрунтованим розрахунком 10% річних є розрахунок, здійснений щодо кожного простроченого платежу окремо у період з дати виникнення прострочення за кожною накладною до 21.10.2016 (кінцева дата нарахування 10% річних, зазначена позивачем у розрахунку).

Отже, відповідно до вірного розрахунку, який було здійснено судом першої інстанції, обґрунтованим розміром 10% річних, який підлягає стягненню з відповідача, є 15928 грн 59 коп.

Щодо стягнення з відповідача 10735 грн 95 коп. інфляційних втрат, за загальний період нарахування з 26.06.2015 по 21.10.2016 щодо кожного простроченого платежу окремо, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, п. 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14 визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція), відповідно до п. 3.2. зазначеної постанови.

Отже, за розрахунком позивача, розмір втрат від інфляції складає 10735 грн 95 коп. Розрахунок відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому зазначена вимога підлягає задоволенню.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2016 у справі №910/19696/16 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2016 у справі №910/19696/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" - без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/19696/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов