Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" лютого 2017 р. Справа № 906/1267/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність №2982/11-15 від 29.04.2015;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №5 від 11.01.2017;

ОСОБА_3 - довіреність №6 від 11.01.2017;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Житомирській області (м. Житомир)

до Володарсько-Волинського житлово-комунального підприємства (смт. Хорошів Житомирська область)

про стягнення 12628,02 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 12628,02грн. збитків за порушення природоохоронного законодавства. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні факт здійснення скидів зворотних вод в річку Ірша з перевищенням гранично допустимих норм шкідливих речовин у стоках не заперечують, проте просять застосувати до спірних правовідносин позовну давність з підстав, зазначених у письмових запереченнях (а.с.50-52). Надали докази перейменування Володарсько-Волинського житлово-комунального підприємства на Хорошівське житлово-комунальне підприємство.

В процесі розгляду справи судом було встановлено, що рішенням восьмої сесії сьомого скликання від 20.10.2016 №171 "Про перейменування Володарсько-Волинського житлово-комунального підприємства на Хорошівське та затвердження нової редакції Статуту Хорошівського житлово-комунального підприємства", керуючись ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", селищна рада вирішила перейменувати Володарсько-Волинське житлово-комунальне підприємство на Хорошівське житлово-комунальне підприємство та затвердити Статут Хорошівського житлово-комунального підприємства.

Враховуючи викладене, назву відповідача слід замінити з "Володарсько-Волинського житлово-комунального підприємства" (смт. Володарськ-Волинський) на "Хорошівське житлово-комунальне підприємство" (смт. Хорошів).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Державною екологічною інспекцією у Житомирській області було встановлено, що за результатами перевірки 15.03.2012 відповідачем було відведено недостатньо очищених зворотних вод за 2011 рік відповідно до звіту 2-ТП (водгосп) в річку Ірша в кількості 48100 м3, а за результатами перевірки 11.03.2013 відповідачем в період з 01.01.2012 по 30.06.2013 відповідно до довідки останнього було здійснено скид зворотних вод в річку Ірша з перевищенням гранично допустимих норм, про що Держекоінспекцією були складені відповідні акти перевірки (а.с.8-10, 17-21).

Відповідно до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009 №389 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.08.2009р. №767/16) спеціалістами Держекоінспекції розраховано загальний розмір збитків, заподіяних державі, що становить 12628,02 грн. та направлено відповідачу претензії №№ 4-2/8 від 12.02.2013 та 73-33/8 від 13.07.2013 (а.с.14,31) з пропозицією добровільно відшкодувати шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення Водного кодексу України та Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Відповідач вказану суму в добровільному порядку не сплатив, що стало причиною звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України водокористуванням є водокористування - використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

В силу приписів ст.ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Відповідно до ч.ч. 1, 9 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.

Скидання стічних вод у водні об'єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин (ст.70 Водного Кодексу України).

Усі води (водні об'єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров'ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об'єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод (ст.95 Водного Кодексу України).

Згідно п. з) ч. 2 ст. 68 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища", відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (ч. 4 ст. 68 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища").

Стаття 69 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачає, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, ч.3 (п.6) ст. 110 Водного кодексу України, відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

За приписами ст.111 Водного Кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відшкодування збитків, завданих внаслідок порушень водного законодавства, не звільняє винних від збору за спеціальне водокористування, а також від необхідності здійснення заходів щодо ліквідації шкідливих наслідків.

Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов'язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов'язком держави.

З викладеного господарський суд приходить до висновку, що позов є підставним.

Відповідачі факт здійснення скидів зворотних вод в річку Ірша з перевищенням гранично допустимих норм шкідливих речовин у стоках не заперечують, проте просять застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, акти перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства складені 15.03.2012 та 11.03.2013. На підставі вказаних актів був здійснений розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі порушенням законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів внаслідок скиду недостатньо очищених зворотних вод в річку Ірша за період 2011 рік та за період з 01.01.2012 по 30.06.2013. З дня складання вищезазначених актів позивач мав право звернутися з даним позовом до суду.

Момент виявлення порушення є початком перебігу строку позовної давності у таких спорах, що кореспондується з положеннями ч.1 ст.261 ЦК України. Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд України, яка викладена у Постанові від 18.11.2015 по справі №917/2579/14 про стягнення збитків за порушення природоохоронного законодавства.

Приписами ст. 257 ЦК України унормовано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, 3-х річний строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення 12628,02 грн. за актами перевірки від 15.03.2012 та 11.03.2013, сплинув 15.03.2015 та 11.03.2016 відповідно.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 21.11.2016, тобто з пропуском строку позовної давності, що згідно заяви відповідача є підставою для відмови у позові.

Позивачем не доведено, а господарським судом не встановлено поважних причин пропуску позовної давності за вказаними обставинами справи.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10 лютого 2017 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - відповідачу - за заявою