РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017Справа №910/17720/16

За первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» фізична особа ОСОБА_1

Про стягнення 102 257,82 доларів США

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс»

До Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

Про визнання недійсним договору поруки

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу (за первісним позовом):

Від позивача: Свинар М.Ю.

Від відповідача: Грушовець А.С.

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» про стягнення 102 257,82 доларів США, а саме: 92 917,98 доларів США - простроченої заборгованості за кредитом та 9 339,84 доларів США - простроченої заборгованості за процентами по кредиту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.16. порушено провадження у справі № 910/17720/16 та призначено її до розгляду на 09.11.16.

За результатами судового засідання 09.11.16. розгляд справи було відкладено на 30.11.16., залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» - фізичну особу ОСОБА_1, про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

30.11.16. відповідачем за первісним позовом було подано заяву про застосування строку позовної давності та клопотання про залучення третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.16. розгляд справи було відкладено на 14.12.16.

30.11.16. до Господарського суду міста Києва через відділ діловодства від Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» надійшла зустрічна позовна заява до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним договору поруки № 77.2/СЖ-317.07.2 від 31.08.09. з моменту його укладення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.16. прийнято зустрічний позов до розгляду з первісним.

14.12.16. третьою особою через відділ діловодства суду було подано клопотання про повернення позовної заяви за первісним позовом на підставі ст. 62 ГПК України.

Вказана заява задоволенню не підлягає з підстав наступного.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, є справа зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав або є рішення цих органів з такого спору.

Банк 07.07.14. звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.10.14. заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення скасовано.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12.07.16. було закрито провадження в частині позовних вимог Банку до Поручителя, оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Отже, в провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, відсутня справа зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав та відсутнє рішення цих органів з такого спору.

При цьому, суд наголошує третій особі на тому, що станом на день подачі розглядуваного клопотання провадження в даній справі вже було порушено відповідною ухвалою суду, а тому процесуально неможливо відмовити в прийнятті позовної заяви за приписами ст. 62 ГПК України після порушення провадження у справі в порядку ст. 64 ГПК України.

Стосовно твердження фізичної особи ОСОБА_1 про те, що він не погоджується з процесуальним статусом третьої особи по справі, а має бути відповідачем, суд наголошує третій особі на тому, що набуття особою процесуального статусу відповідача закон пов'язує не з дійсною наявністю матеріальних правовідносин між сторонами та відповідно кореспондуючого обов'язку відповідача здійснити певні дії на користь позивача або утриматись від їх вчинення задля захисту та реалізації прав і законних інтересів позивача, а лише з фактом пред'явлення позову до особи. У випадку, коли суд встановить, що позов подано не до тієї особи, яка має відповідати перед позивачем у матеріально-правовому правовідношенні, він за згодою позивача заміняє неналежного відповідача на належного, або ж відмовляє в позові, у зв'язку з відсутністю правових підстав.

14.12.16. позивачем за первісним позовом через відділ діловодства суду було подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог за зустрічним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.16. продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 11.01.17.

Розпорядженням № 05-23/102 від 10.01.17. було призначено повторний автоматичний розподіл справи, відповідно до якого справу № 910/17720/16 передано на розгляд судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.17. суддею Ващенко Т.М було прийнято дану справу до свого провадження та призначено її до розгляду на 02.02.17.

02.02.17. Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі та письмовий відзив на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні 02.02.17. Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» було подано письмовий відзив на первісну позовну заяву.

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в судовому засіданні 02.02.17. підтримало свої первісні позовні вимоги та проти зустрічного позову заперечило.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» в судовому засіданні 02.02.17. проти первісного позову заперечило та підтримало свої зустрічні позовні вимоги.

Третя особа в судове засідання 02.02.17. не з'явилась, проте, 01.02.17. через відділ діловодства суду подала клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з участю повноважного представника третьої особи в іншому судовому засіданні.

Представники сторін поклали вирішення вказаного клопотання на розсуд суду.

Розглянувши в судовому засіданні 02.02.17. клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України визначено перелік підстав для відкладення розгляду справи, а саме: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

До клопотання третьою особою не додано належних доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини, на які заявник посилається як на підставу відкладення розгляду справи.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/17720/16.

В судовому засіданні 02.02.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс», всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.07. між позивачем (є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - Кредитор, Банк) та третьою особою (далі - Позичальник/Боржник) було укладено кредитний договір № 77.2/СЖ-317.07.2 (далі - Кредитний договір) за умовами якого Банк відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 300 000,00 доларів США строком (терміном) до 30.08.09. включно.

Строк дії Кредитного договору сторонами погоджено п. 8.6 з моменту надання Позичальнику кредитних коштів відповідно до умов договору і діє до повного погашення Позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів, передбаченої цим договором.

Відповідно до п. 1.2, п. 1.4 Кредитного договору для обліку виданих кредитів банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок НОМЕР_1, для обліку нарахованих процентів за користування кредитами банк відкриває Позичальнику рахунок НОМЕР_2.

Процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 14,5% річних (п. 1.3 Кредитного договору).

Позичальник зобов'язався: забезпечити погашення в повному обсязі одержаної суми кредитів за кредитного лінією вказаною в п 1.1. цього Договору не пізніше "ЗО" серпня 2009 року, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок, вказаний у пункті 1.2 цього Договору. Сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитом до "10"-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також "30" серпня 2009 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу Банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.4 цього Договору. У разі, якщо день сплати процентів співпадає з вихідним (святковим, неробочим) днем, сплата процентів здійснюється в перший робочий день, що є наступним за вихідним (святковим, неробочим) днем. Погашати заборгованість за цим Договором у такій черговості: погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, погашення простроченої заборгованості за кредитом, погашення заборгованості за пенею, яка визначається відповідно до пункту 4.5. цього Договору, погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами, погашення строкової заборгованості за кредитом. За порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки, яка вказана в п.1.3 цього Договору, від суми простроченого платежу. У разі порушення умов договору достроково погасити на вимогу Банку всю суму заборгованості за кредитом у строк, вказаний Банком, сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом. (п. п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.5, 4.13 Кредитного договору).

Розділом 7 кредитного договору сторони погодили, що розрахунок процентів за кредитом здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитом, починаючи з дня його надання Позичальнику. Проценти за користування кредитом нараховуються Банком щомісячно, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення кредиту Позичальником за цим Договором, але не пізніше строку (терміну), вказаного у пункті 1.1 цього Договору. У разі, якщо день нарахування процентів співпадає із вихідним (святковим, неробочим) днем, нарахування процентів здійснюється в перший робочий день, що є наступним за вихідним (святковим, неробочим) днем. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом у строк (термін), встановлений у пункті 1.1 цього Договору, останнє нарахування процентів за користування кредитом здійснюється наступного робочого дня за датою, вказаною у пункті 1.1 цього Договору, в подальшому проценти за користування кредитом не нараховуються. При розрахунку процентів враховується фактична кількість днів в розрахунковому періоді та році, якщо кредит наданий у національній валюті України, або фактична кількість днів в розрахунковому періоді. При розрахунку процентів враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом.

Додатковою угодою від 09.10.08. до Кредитного договору сторони погодили, що процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 17% річних, та погодили, що Кредитний договір набуває чинності з моменту надання Позичальнику кредитних коштів відповідно до умов договору і діє до повного погашення Позичальником заборгованості за кредитом, процентами за користування ним, а також іншими платежами передбаченими умовами даного договору, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів, передбаченої цим договором.

Договором про внесення змін від 18.11.08. до Кредитного договору сторони домовились, що Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в розмірі 295 970 доларів США 28 центів строком (терміном) до 30.08.19. включно.

Договором № 1 від 31.08.09. про внесення змін до Кредитного договору сторони погодили наступні умови.

Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредиту лінію на споживчі цілі в розмірі 266 360,00 доларів США строком (терміном) по « 30» серпня 2014 року включно. Позичальник зобов'язаний погашати кредити рівними частками в сумі 4 366 доларів США 56 центів щомісячно, в строк (термін) до « 10» числа кожного місяця, починаючи з «вересня» місяця 2009 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку па рахунок, вказаний у в. 1.2. цього договору. Забезпечити повне повернення одержаної суми кредитів на рахунок, вказаний в п. 1.2. нього Договору, не пізніше « 30» серпня 2014 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного/депозитного рахунку. Сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитами до 10 числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також 30 серпня 2014 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу Банку або безготівкового перерахування зі свого поточною рахунку Датою сплати заборгованості та процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.4 нього Договору. У разі, якщо сплати процентів співпадає з вихідним (святковим, неробочим) днем, сплата процентів здійснюється в перший робочий день, що є наступним за вихідним (святковим, неробочим) днем. У випадку порушення позичальником зобов'язань щодо погашення в установлені Кредитним договором строки кредитів та/або процентів за користування кредитами понад 30 днів, на 31й день строк повернення кредитів та/або процентів за користування кредитами вважатиметься таким, що настав, і в разі не погашення заборгованості за кредитами та/або процентами Банк вправі розпочати процедуру звернення стягнення на майно, що є забезпеченням за даним Кредитним договором.

31.08.09. між Банком та відповідачем (далі - Поручитель) було укладено Договір поруки № 77.2/СЖ-317.07.2 (далі - Договір поруки) відповідно до якого Поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором № 77.2/СЖ-317.07.2 від "30" серпня 2007 р., а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладений між Банком та Позичальником. Поручитель свідчить, що він ознайомлений та згідний з умовами Кредитного договору: розмір невідновлювальної кредитної лінії 266 360,00 доларів США; процентна ставка за користування кредитами 17 процентів річних; кінцевий строк погашення заборгованості за Кредитним договором 30 серпня 2014 року; відповідальність за порушення зобов'язань за Кредитним договором - пеня у розмірі подвійної процентної ставки, яка вказана в п. 1.3 Кредитного договору від суми простроченого платежу; відповідальність за порушення зобов'язань за Кредитним договором на строк понад 30 днів - у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо погашення в установлені Кредитним договором строки кредитів та/або процентів за користування кредитами понад 30 днів, на 31-й день строк повернення кредитів та/або процентів за користування кредитами вважатиметься таким, що настав і в разі не погашення заборгованості за кредитами та/або процентами, Банк вправі розпочати процедуру звернення стягнення на майно, що є забезпеченням заданим Кредитним договором. Поручитель бере на. себе зобов'язання відповідати перед Банком у тому ж обсязі на тих же мовах та в ті ж строки, що і Позичальник. Виконання зобов'язань Поручителем за цим Договором є безумовним. У випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань за платежами, що передбачені Кредитним договором, Поручитель на підставі письмового повідомлення Позичальника або Банку, не пізніше наступного робочого дня після одержання такого письмового повідомлення, погашає за рахунок вазонах коштів на рахунок Банку в повному обсязі заборгованість за Позичальника за Кредитним договором. Відповідальність Поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена Кредитним договором. При погашенні заборгованості перед Банком за Кредитним договором, кошти Поручителя спрямовуються у першу чергу для оплати простроченої заборгованості за процентами за користування кредитами, у другу - простроченої заборгованості за кредитами, в останню чергу - на сплату пені. Розмір суми заборгованості Позичальника за Кредитним договором, яку Поручитель повинен перерахувати Банку, розраховується на день надходження коштів на рахунок Банку.

Договір поруки вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного погашення Позичальником та/або Поручителем заборгованості за Кредитним договором (п. 4.1).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Банком було здійснено кредитування Позичальника на умовах та в порядку, встановлених Кредитним договором, а факт надання кредиту підтверджується виписками по особовим рахункам та заявами про видачу готівки.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, Позичальником (третьою особою) було порушено умови Кредитного договору, а саме, Боржник своєчасно не повернув суму кредиту, припинив сплачувати проценти за користування кредитом, передбачених Кредитним договором.

У відповідності до матеріалів справи у Позичальника, в зв'язку із порушеннями строків сплати суми Кредиту, процентів за користування кредитом, виникла і тривала подія невиконання зобов'язань, ознаки якої визначені умовами Кредитного договору.

Згідно ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору) (п. 4.1.7 постанови № 1 від 24.11.14. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних взаємовідносин" пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

У зв'язку з порушенням Позичальником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, Банк використав передбачене ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України та пунктом 5.1 кредитного договору право на дострокове повернення основного зобов'язання, а саме всієї суми кредиту та нарахованих процентів, шляхом пред'явлення 07.07.14. позовних вимог як до Позичальника так і до Поручителя.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

В силу приписів статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» на те, що порука припинилась, та на те, що загальний строк позовної давності у три роки щодо вимоги про стягнення заборгованості за Договором поруки сплив 20.03.15., суд не приймає з огляду на викладене далі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.15. у справі № 910/4732/15-г (яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.15. та постановою Вищого господарського суду України від 02.02.16.), яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» до Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про визнання договору поруки № 77.2/СЖ-317.07.2 від 31.08.09., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" та Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк" припиненим.

Вказаним рішенням встановлено, що Банк 07.07.14. звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.10.14. заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення скасовано.

Отже, під час прийняття рішення у справі № 910/4732/15-г суд встановив, що Кредитний договір продовжував діяти (строк дії до 30.08.2014) і зобов'язання сплачувати наступні чергові часткові платежі виникали у Позичальника 10 числа кожного наступного місяця, які виконувались до 04.03.14., а оскільки саме позовна вимога була пред'явлена Банком до Поручителя, Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" в день, визначений Банком як кредитором для дострокового погашення основного зобов'язання, а саме усієї суми кредиту, а не його часткового платежу, підстави для припинення поруки відсутні.

Обставини, встановлені у справі № 910/7432/15-г, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 35 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрало законної сили та діє рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.12. у справі № 5011-66/7999-2012, то встановлені ним факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються (аналогічна правова позиція, викладена в постанові від 17.09.14. судової палати у цивільних справах Верховного суду України, яка у відповідності до приписів ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для врахування).

За висновками суду, строк позовної давності щодо вимог про стягнення простроченої заборгованості за кредитом та простроченої заборгованості за процентами по кредиту не сплив з наступних підстав.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За приписами п. 2.2 зазначеної Постанови, за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.07. Верховного Суду України у справі № П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Відповідно до п. 4.2 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається.

Зокрема, у ч. 1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

При цьому, частиною 3 ст. 264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. (п. 4.3 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Як відзначалось судом, Банк 07.07.14. звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.10.14. заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення скасовано.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12.07.16. було закрито провадження в частині позовних вимог Банку до Поручителя, оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Вже 27.09.16. Банк звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом про стягнення грошових коштів.

З огляду на наведене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлення позову Банком до Печерського районного суду м. Києва свідчить про переривання 07.07.14. перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення означеної заборгованості.

Як зазначалось вище, після переривання перебіг позовної давності починається заново, отже, у даному випадку строк позовної давності за вимогою про стягнення основного боргу почав свій перебіг заново та на момент звернення Банку з даним позовом до суду (27.09.16.) не сплив.

Отже, судом встановлено, що на момент розгляду справи, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню: 92 917,98 доларів США - простроченої заборгованості за кредитом та 9 339,84 доларів США - простроченої заборгованості за процентами по кредиту, які станом на день прийняття рішення не сплачені.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" наголошує на тому, що Договір поруки від його імені був підписаний головним бухгалтером ОСОБА_4, тобто особою, не уповноваженою представляти інтереси Поручителя, з огляду на що Договорів поруки підлягає визнанню недійсним.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202, частини 2 статті 203, статей 205, 207, 237 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.13. № 11 «Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Під час розгляду зустрічного позову судом не встановлено, а позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків.

При цьому, обставини, на які посилається Поручитель, звертаючись до господарського суду з позовом про визнання договору недійсним, не свідчать про наявність підстав та умов для визнання укладеного між сторонами Договору поруки недійсним, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями абз. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договір поруки від імені Поручителя підписаний головним бухгалтером Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» ОСОБА_4 на підставі довіреності № б/н від 31.08.09.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності (п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.13. № 11 «Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За правилами статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до положень ст. 246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Приписами ч. 3 ст. 38 ЦК України встановлено, що юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи.

Відповідно до ст. 7.1 Статуту відповідача за первісним позовом, зареєстрованого 21.08.2006 року за № 2006014 Вищим органом Товариства є Збори Учасників Товариства. Збори учасників Товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності Товариства, в тому числі і тих, що передані Зборами учасників до компетенції виконавчого органу Товариства (п. 7.2 Статуту).

Вказаним Статутом визначено, що ОСОБА_1 є учасником Товариства та його частка у Статутному капіталі становить 100 (сто) відсотків.

Протоколом № 16 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» від 27.08.09. було вирішено дати згоду виступити поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_1 перед АТ «Родовід Банк» за кредитним договором № 77.2/СЖ-317.07.2 від 30.08.07. на строк до повного виконання ОСОБА_1 зобов'язань та уповноважити підписати Договір поруки головного бухгалтера ТОВ «Еліт Сервіс» ОСОБА_4.

31.08.09. відповідачем за первісним позовом було видано довіреність № б/н ОСОБА_4 на представництво інтересів та ведення справ товариства з питань, пов'язаних з укладенням договору поруки, що пропонується як забезпечення за кредитним договором № 77.2/СЖ-317.07.2 від 30.08.07., якою їй надано право, зокрема, укладати і підписувати договір поруки.

Тож ОСОБА_4 мала належним чином підтвердженні повноваження на підписання договору поруки від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс».

Стосовно заяви Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» про застосування позовної давності до вимог за зустрічним позовом, суд зауважує, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13.).

Оскільки судом встановлено, що право та охоронюваний законом інтерес позивача за зустрічним позовом н порушено, то позовні давність за зустрічним позовом застосуванню не підлягає.

З огляду на викладене вище в сукупності суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог, а первісні позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір за первісним та за зустрічним позовом за приписами ст. 49 ГПК України покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, б. 66; ідентифікаційний код 32486809) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3; ідентифікаційний код 14349442) 92 917 (дев'яносто дві тисячі дев'ятсот сімнадцять) доларів США 98 центів - простроченої заборгованості за кредитом та 9 339 (дев'ять тисяч триста тридцять дев'ять) доларів США 84 центи - простроченої заборгованості за процентами по кредиту, 39 762 (тридцять дев'ять тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 18 коп. - судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

4. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.02.16.

Суддя Т.М. Ващенко