ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.02.2017 Справа № 920/1221/16

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Завод ЕКО-ПРОДУКТ, с. Іволжанське, Сумський район, Сумська область,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фонтан, м. Суми,

про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача не зявився;

Від відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 12-12/16 від 12.12.2016);

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.02.2005, укладений між відповідачем та ВКП ЕКО-ПРОДУКТ.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 10.01.2013 до Реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ВКП ЕКО-ПРОДУКТ.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 338 від 12.01.2017), в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх необґрунтованістю, вказуючи на те, що спірний договір був укладений у відповідності до норм чинного на час укладення договору законодавства.

Відповідач подав клопотання (вх. № 397 від 16.01.2017) про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в обґрунтування заперечень проти позову.

Позивач вдруге у судове засідання не зявився, витребуваних ухвалами господарського суду Сумської області від 15.12.2016 та від 16.01.2017 документів, не подав.

Позивач подав клопотання (вх. № 283к від 02.02.2017), в якому просить суд витребувати від відповідача інформацію щодо відчуження ним обєктів нерухомості, що є предметом оскаржуваного у даній справі договору; в разі підтвердження фактів наступного відчуження відповідачем обєктів нерухомості особам, що на даний момент не є сторонами у справі, з метою забезпечення дотримання їх прав та інтересів, позивач просить суд вжити заходів щодо залучення відповідних субєктів до участі у справі в якості третіх осіб.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи чи неможливість явки у судове засідання уповноваженого представника, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Господарський суд може витребувати докази також до подання позову як запобіжний захід у порядку, встановленому статтями 43 1 - 43 10 цього Кодексу. Господарський суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану сторону. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, вправі звернутися до господарського суду, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Розглянувши клопотання позивача (вх. № 283к від 02.02.2017), з урахуванням положень ст. 38 ГПК України, суд відмовляє у задоволенні останнього, оскільки позивачем не доведено, а суд не вбачає підстав для необхідності витребування вказаних доказів з огляду на предметом спору у справі.

В обґрунтування позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.02.2005, укладеного між відповідачем та ВКП ЕКО-ПРОДУКТ, позивач посилається на те, що згідно договору продажу основних засобів від 01 жовтня 2003 року позивач придбав у Виробничого кооперативного підприємства «ЕКО-ПРОДУКТ» основні засоби: артскважини № 1, № 2 та № 3, розташовані за адресою: Сумський район, с. Іволжанське, вул. Заводська, б. 4, що підтверджується актом приймання-передачі від 01 жовтня 2003 року, тому майно, яке є предметом договору купівлі-продажу б/н від 03.02.2005 на момент укладення договору вже не перебувало у власності Виробничого кооперативного підприємства «ЕКО-ПРОДУКТ» та не могло бути повторно продане ТОВ «Фонтан».

Статтями 32, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України (у редакції станом на 01.01.2005), за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (у редакції станом на 01.01.2005) визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України (у редакції станом на 01.01.2005) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з положенням ст. 640 Цивільного кодексу України (у редакції станом на 01.01.2005) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2005 між відповідачем та ВКП «ЕКО-ПРОДУКТ» було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, за умовами якого ВКП «ЕКО-ПРОДУКТ» зобовязується передати нежитлові приміщення, будівлі та споруди у власність відповідача, а останній зобовязується прийняти нежитлові приміщення, будівлі та споруди та сплатити за них обговорену суму грошей.

У власність покупця переходять нежитлові приміщення, будівлі та споруди, розташовані за адресою: с. Іволжанське Сумського району Сумської області, вул. Заводська, буд. 4, в тому числі: головний корпус літ. «А» площею 2643.4 кв. м., насосна літ. «Ж» площею 11.3 кв.м., тарний склад літ. «З» площею 248,9 кв.м., склад металевий літ. «Л» площею 230,2 кв.м., вбиральня за літ. «П», а також арт. скважини «III» та «IV» (п. 1.2. договору).

Продаж нежитлових приміщень, будівель та споруд за домовленістю сторін вчиняється за 20000 грн. 00 коп., які отримані продавцем від покупця під час оформлення договору (п. 2.1. договору).

Судом встановлено, що сторонами досягнуто і погоджено істотні умови договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, в тому числі предмет договору та ціну, договір посвідчений приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_3, зареєстровано у реєстрі за № 356, що підтверджується відповідним записом у договорі, витягом з державного реєстру правочинів № 677722 від 03.02.2005.

Судом встановлено, що при посвідченні договору нотаріусом, в тому числі перевірено належність ВКП «ЕКО-ПРОДУКТ» нежилих приміщень, будівель та споруд, що відчужуються.

Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 6481566 від 11.02.2005 за відповідачем зареєстровано право власності на нежитлові приміщення, будівлі та споруди, розташовані за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Іволжанське, вул. Заводська. 4: літ. А пл. 2643,4 кв.м., літ. «Ж» пл..11.3 кв.м., літ. «З» пл..248,9 кв.м., літ. «Л» пл. 230,2 кв.м., літ. «П», арт. скв. III, IV.

Разом з цим, стосовно обставин, на які посилається позивач як на підставу визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.02.2005 судом встановлено наступне.

За умовами договору продажу основних засобів від 01.10.2003, укладеного між позивачем та ВКП «ЕКО-ПРОДУКТ» у простій письмовій формі, останнє продає, а позивач купує артскважини № 1, № 2, № 3 загальною вартістю 3000 грн. 00 коп.

Таким чином, предметом вказаного договору є не все майно, що є предметом договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.02.2005, укладеного між відповідачем та ВКП ЕКО-ПРОДУКТ, а тільки артскважина № 3.

Разом з цим, судом встановлено, що місцезнаходження артскважин № 1, № 2, № 3 у договорі основних засобів від 01.10.2003 не вказано.

Таким чином, встановити, чи є предметом договору продажу основних засобів від 01.10.2003 саме арт. скв. III, розташована за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Іволжанське, вул. Заводська, 4, яка придбана відповідачем за оспорюваним договором купівлі-продажу нежитлових приміщень не уявляється можливим.

Пунктом 4 договору основних засобів від 01.10.2003 визначено, що фактична передача у власність здійснюється з дня підписання договору, але не раніше дня надходження коштів на розрахунковий рахунок продавця.

На вимогу суду, викладену в ухвалі від 16.01.2017, доказів на підтвердження виконання договору продажу основних засобів від 01.10.2003 позивач не подав.

Разом з цим, відповідно до приписів п. 1.4., 1.5. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р. N 6/5) чинного станом на 01.10.2003, реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ. Обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Вказане Положення діє на всій території України і є обов'язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності.

Відповідно до п. 2.9 «Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2009 № 660/5, така споруда як артезіанська свердловина є нерухомим майном, оскільки вона не може існувати без землі та має значення і цінність у її місцезнаходженні, а тому право власності на неї підлягає державній реєстрації.

Доказів реєстрації права власності на артскважину № 3 за ТОВ Завод ЕКО-ПРОДУКТ позивачем не подано.

При цьому, судом встановлено, що ВКП «Еко-Продукт» здійснено реєстрацію права власності на артскважину № III згідно з витягом з реєстру прав власності № 3403427 тільки 22.04.2004.

Тобто, на час укладення договору продажу основних засобів від 01.10.2003, право власності ВКП «Еко-Продукт» на артскважину № III не було зареєстровано.

З урахуванням викладених встановлених судом обставин, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав оспорюваним договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.02.2005, що укладений між відповідачем та ВКП ЕКО-ПРОДУКТ, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі за його необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно зі ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 07.02.2017

Суддя Є.А. Жерьобкіна