ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа № 907/758/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

позивача: Пензов С.В. - представник (довіреність в матеріалах справи);

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрвторресурс", вих № 255 від 26.12.2016

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.12.2016 (суддя Йосипчук О.С.) в частині відмови в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю

у справі № 907/758/16

за позовом: Закарпатської митниці ДФС, м. Ужгород

до відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрвторресурс", м. Київ

до відповідача - 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород

про стягнення солідарно 20 152 520, 79 грн заборгованості

У листопаді 2016 року Закарпатська митниця ДФС звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрвторресурс", м. Київ та до відповідача - 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород про солідарне стягнення 20 152 520, 79 грн заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем 1 договору підряду № 339 від 09.09.2015, відповідачем 2 - договору на здійснення технічного нагляду за будівельними роботами № 340 від 18.09.2015.

13 грудня 2016 року відповідач-1 подав клопотання про направлення матеріалів даної справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Клопотання обґрунтоване тим, що вимоги позивача до відповідачів ґрунтуються на положеннях різних договорів, які мають різний предмет та обсяг взаємних прав та обов'язків замовника та виконавців. При цьому зазначає, що договір з відповідачем 2 не містить положень про солідарну відповідальність останнього перед замовником (позивачем) за дії (бездіяльність) відповідача 1. Крім того, звертає увагу на відсутність в позовній заяві окремих вимог щодо відповідача-2.

Отже, з урахуванням того, що місцезнаходженням відповідача-1 є м. Київ, вважає, що спір підсудний Господарському суд міста Києва.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.12.2016 у справі № 907/758/16, а саме п 3 резолютивної частини, в задоволенні клопотання відповідача про направлення матеріалів справи за підсудністю відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду винесена з посиланням на ст. 15 ГПК України, якою унормовано механізм визначення територіальної підсудності справі господарського суду та визначено, що справи за участі кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного із відповідачів за вибором позивача. При цьому, зміна територіальної підсудності спору після порушення провадження у справі та за вимогою одного із відповідачів, Господарським процесуальним кодексом України не передбачена (ст.17 ГПК України).

Відмови в передачі справи за підсудністю мотивована тим, що позовна заява містить обставини, за яких заявлено вимоги по кожному відповідачу окремо, а також - вимогу про стягнення боргу з цих обох залучених відповідачів солідарно.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрвторресурс" не погодилось з ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким клопотання про передачу даної справи за підсудністю задоволити та передати матеріали справи до Господарського суду міста Києва.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що з урахуванням правової позиції, виловленої в рішеннях Конституційного Суду України № 11рп/2007 від 11.12.2007 та № 3-рп/2010 від 27.01.2010, ухвала про відмову в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Надалі, відповідач - 1 посилається на ті ж доводи, що викладені в клопотанні про передачу справи за підсудністю.

Позивач, скориставшись правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що митницею правомірно подано позовну заяву за місцезнаходженням одного із відповідачів. Вважає безпідставними доводи відповідача-1 щодо відсутності вимоги до відповідача-2, оскільки в позовній заяві заявлено до стягнення солідарні вимоги, які об'єднано в одній позовній заяві.

Крім того, вважає, що ухвала про відмову в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю до іншого суду оскарженню не підлягає.

Поряд з цим, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відповідачі явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.12.2016 у справі № 907/758/16 - залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

В силу ч. 3 ст. 15 ГПК України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач - Закарпатська митниця ДФС на власний вибір подала позовну заяву до господарського суду за місцезнаходженням відповідача-2, тобто до Господарського суду Закарпатської області, враховуючи той факт, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є: 88000, АДРЕСА_1.

Підставою позовних вимог є невиконання укладених позивачем з відповідачами договорів. З відповідачем 1 митницею укладено договір підряду, згідно з яким підрядник (ТОВ "Торговий дім Укрвторресурс") зобов'язався виконати роботи з реконструкції міжнародного автомобільного пункту пропуску «Ужгород».

З відповідачем 2 позивачем укладено договір на здійснення технічного нагляду за якістю виконання будівельних робіт та їх приймання відповідно до встановлених вимог протягом усього періоду виконання робіт з реконструкції об'єкта в терміни, визначені договором підряду, укладеного з ТОВ "Торговий дім Укрвторресурс".

Отже, укладені позивачем з відповідачами договори пов'язані між собою.

Як вказує позивач, відповідач - 2 належним чином не виконував договірних домовленостей, зокрема, не проводив технічний нагляд за виконанням робіт ТОВ "Торговий дім Укрвторресурс", не вживав заходів з ліквідації виявлених порушень нормативної і проектної документації під час будівництва з одночасним повідомленням замовника. Отже, невиконання договору відповідачем-2 призвело до заподіяння збитків та є підставою для нарахування відповідних штрафних санкцій.

Предметом позовних вимог є: сума невикористаної оплати у розмірі 9 417 899, 00 грн; штраф за неповернення підрядником попередньої оплати у розмірі 471 961, 95 грн та штраф за порушення зобов'язань щодо якості та кінцевого строку виконання робіт у розмірі 10 262 659, 84 грн, яку позивач просить стягнути солідарно з двох відповідачів.

Отже, доводи відповідача-1 щодо відсутності вимоги до відповідача 2, з урахуванням вищевикладеного, є безпідставними.

Відтак, колегія суддів зазначає, що Господарським судом Закарпатської області порушено провадження у даній справі з дотриманням правил підсудності, визначених нормами ГПК України.

Частиною 3 статті 17 ГПК України передбачено, що справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

За вимогами процесуального законодавства, зміна підсудності справи після порушення провадження по справі є можлива лише в разі залучення іншого відповідача чи заміни неналежного відповідача, при цьому наслідком змін на стороні відповідача повинна стати виключна підсудність справи. (пункт 20.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24 жовтня 2011 року "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам". Однак визначена обставина не має місце в даному випадку, що виключає можливість зміни підсудності справи після порушення провадження у справі.

Слід зазначити, що при прийнятті позовної заяви місцевий господарський суд не вправі надавати оцінку підставності заявленої позивачем вимоги щодо солідарного стягнення коштів. Вказані обставини є розглядом справи по суті та будуть відображені в кінцевому процесуальному документі в даній справі.

Твердження позивача про те, що ухвала про відмову в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю оскарженню не підлягає є безпідставними, з урахуванням наступного.

Як зазначає Конституційний Суд України в рішенні від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012, право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Конституційним Судом України у Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010.

Частиною 4 п. 1 ст. 106 ГПК України встановлено можливість оскарження ухвали про передачу справи за підсудністю.

З огляду на відсутність встановленої законом заборони щодо оскарження ухвали про відмову в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю, така може бути переглянута в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір за перегляд в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 15, 17, 43, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.12.2016 у справі № 907/758/16 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 06.02.2017.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.