РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017Справа №910/23112/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Газкомсервіс"

Про стягнення 1 300 000,00 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники:

від позивача: Циба О.Ю. (дов. № 1562 від 12.12.2016)

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 01.02.2017, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.12.2016 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява №525 від 15.12.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газкомсервіс" (надалі - відповідач) про стягнення 1 300 000 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/23112/16, розгляд справи призначено на 18.01.2017.

В судове засідання, призначене на 18.01.2017, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 18.01.2017, представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив.

18.01.2017 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 01.02.2017.

В судове засідання, призначене на 01.02.2017, представник позивача з'явився, подав документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 01.02.2017, представник відповідача не з'явився, витребувані ухвалою суду документи не надіслав, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах справи). У відповідності з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" (далі - позивач, сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газкомсервіс" (далі - відповідач, сторона-2) було укладено Договір № 23/11/15 про надання зворотньої безвідсоткової фінансової допомоги (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору у відповідності з умовами цього Договору Сторона 1 надає Стороні 2 зворотну безвідсоткову фінансову допомогу під якою Сторони розуміють грошові кошти, надані Стороною 1 Стороні 2, у розмірі та на строк, що визначений в цьому Договорі.

За своєю правовою природою вказаний Договір, є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до п. 3.1. Договору Сторона 1 надає Стороні 2 фінансову допомогу у загальному розмірі 1 600 000 грн.

Позивачем в період з 23.11.2015 по 26.04.216 Позивачем надано фінансову допомогу Відповідачеві на загальну суму 1 600 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Додатковою угодою № 1 до Договору від 29.11.2015 встановлено, що Сторона 1 надає Стороні 2 фінансову допомогу терміном до 30.10.2016.

Відповідачем було сплачено лише 300 000 грн., отже на , відповідач в порушення умов договору, не виконав основного обов'язку за Договором, в результаті чого виникла заборгованість яка, за розрахунками позивача, складає 1 300 000 грн.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо оплати заборгованості за Договором, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за Договором в сумі 1 300 000 грн.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 1 300 000 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати послуг, у відповідності до п. 4.3 Договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 1 300 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газкомсервіс" (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, будинок 1, кімната 174; ідентифікаційний код: 38388396) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" (01042, м. Київ, вулиця Івана Кудрі, будинок 12, офіс 5; ідентифікаційний код 36303499) 1 300 000 грн. 00 коп. - основного боргу та 19 500 грн. 00 коп. - суму судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 07.02.2017

Суддя М.О. Лиськов