ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2017 р.Справа № 922/4207/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро"
до Фермерського господарства "Альянс", м. Зміїв
про стягнення 884326,17 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № б/н від 30.12.2016 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фермерського господарства "Альянс" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору поставки № 76/16-ХА від 05.08.2016 року в розмірі 884326,17 грн., з яких 681329,86 грн. основного боргу, 1622,45 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 27719,75 грн. пені, 26986,78 грн. 28% річних, 136265,97 грн. штрафу та 10401,36 грн. інфляційних втрат. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.12.2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 16.01.2017 року.

Разом із позовною заявою позивачем було подано клопотання (вх. № 4207/16) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.12.2016 року задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В порядку ст. 74-1 ГПК України участь представника позивача в судовому засіданні проводиться в режимі відеоконференції; серійний номер носія відеозапису DVDX-00358, який є додатком до протоколу судового засідання.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.01.2017 року від представника позивача надійшли пояснення (вх. № 1006) по справі. Разом з даними поясненнями представник позивача супровідним листом надав оригінали документів для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.01.2017 року розгляд справи було відкладено на 30.01.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 30.01.2017 року представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 2813, факс), у зв`язку з хворобою представника ФГ "Альянс".

Вирішуючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд виходить з наступного.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд уважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

В даному разі на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача з метою надання часу для надання нових доказів тощо). Проте, відзиву на позов та документів в обґрунтування своєї позиції відповідачем не надано та про можливість їх надання в майбутньому в клопотанні про відкладення справи не зазначено.

Суд також зазначає, що згідно ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

В даному випадку, у відповідності до ст. 69 ГПК України строк розгляду справи спливає 05.02.2017 року та клопотання про продовження строку розгляду справи сторонами не подавалось.

Клопотання відповідача є необґрунтованим і таким, що не відповідає принципу добросовісності в користуванні процесуальними правами. До клопотання не додано жодного доказу, який би підтверджував, що саме особисто представник ОСОБА_2 задіяна у відповідній справі і ніхто інший зі штату ФГ "Альянс" не в змозі захищати права фермерського господарства у відповідному процесі.

Крім того, суд відмовляючи в задоволенні цього клопотання і вважаючи неповажними причини неявки представника відповідача у судове засідання, керується ч. 1 ст. 28 ГПК України. Згідно її положень справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Причини неявки керівника відповідача в судове засідання позивачем суду не повідомлені.

Враховуючи вищенаведене суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 30.01.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 30.01.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в протоколі судового засідання від 16.01.2017 року.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

05.08.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (позивач) та Фермерським господарством "Альянс" (відповідач) було укладено договір поставки № 76/16-ХА, у відповідності до умов якого позивач зобов`язується передати у власність відповідача продукцію виробничо-технічного призначення, а відповідач зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки відповідачу та базис поставки, порядок та термін оплати товару, та нарахованих відсотків, інші умови, визначені в додатках до договору, який є невід`ємною його частиною.

Відповідно до п. 2.1 договору, ціна договору становить загальну вартість товару, визначену із врахуванням вимог п.п. 2.2.-2.3 договору, що передається за цим договором та сумі належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається в додатках до договору.

Відповідно до п. 2.4 договору, відповідач проводить розрахунки з позивачем на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2-2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в Додатках до договору шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок позивача. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок позивача, вказаного в тексті даного договору.

Додатками № 1 до договору визначено ціну, кількість та суму товару.

Вказані додатками підписані обома сторонами та скріплені печатками.

На виконання умов вищезазначеного договору та додатків до договору, позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 852449,28 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 17047 від 16.08.2016 року на суму 251395,20 грн., № 17038 від 16.08.206 року на суму 62848,80 грн., № 17502 від 25.08.2016 року на суму 120073,80 грн., № 17505 від 25.08.2016 року на суму 30815,40 грн., № 18267 від 05.09.2016 року на суму 387316,08 грн.

З боку відповідача товар був отриманий уповноваженими особами на підставі довіреностей: № 264 від 16.08.2016 року, № 278 від 23.08.2016 року, № 291 від 05.09.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов, укладеного між сторонами договору, оплатив товар лише частково в сумі 171119,42 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача (від 16.08.2016 року було сплачено 62840,80 грн., 23.08.2016 року було сплачено 30815,40 грн., 07.09.2016 року було сплачено 77463,22 грн.).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, у нього виникла заборгованість в сумі 681329,86 грн. (основна заборгованість), що й стало підставою для звернення позивача до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач своїм правом на участь у розгляді справи не скористався, документів на підтвердження відсутності заборгованості останнім також надано не було.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 76/16-ХА від 05.08.2016 року у розмірі 681329,86 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 1622,45 грн. відсотків за користування товарним кредитом, суд зазначає наступне.

Умовами п.п. 2.6, 2.7 та 2.11 договору передбачено, що за користування товарним кредитом позивач щомісячно нараховує, а відповідач зобов`язаний сплачувати, відсотки в розмірі та в строк, який передбачений додатком до договору.

В матеріалах справи наявні акти нарахування відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 1622,45 грн.

Також матеріали справи містять розшифровки актів та документи, на підтвердження відправлення на адресу відповідача актів, які не підписані з боку відповідача.

Відповідно до п. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування останнім відсотків за користування кредитом в сумі 1622,45 грн., суд дійшов висновку про правомірність їх нарахування, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 26986,78 грн. 28% річних та 10401,36 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2 (В) договору, відповідач сплачує на користь позивача 28% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 26986,78 грн. 28% річних та 10401,36 грн. інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 27719,75 грн. та 20% штрафу в сумі 136265,97 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2 (А, Б) договору, відповідач сплачує за кожен день прострочення на користь позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення та штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши нарахування позивачем суми пені, суд зазначає, що останній допустився помилки при її розрахунку та здійснивши перерахунок за допомогою системи "ЛІГА", дійшов висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 27708,07 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в сумі 27708,07 грн. та 20% штрафу в сумі 136265,97 грн.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 11,68 грн. суд відмовляє в їх задоволенні, як безпідставно нарахованих.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 694, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Альянс" (63401, Харківська область, Зміївський район, м. Зміїв, вул. Харківська, буд. 86-А, р/р 4706 у АКІБ "Укрсиббанк", МФО 351005, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (08702, Київська область, м. Обухів ,вул. Промислова, 20, р/р 6402 в Обухівському відділенні ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) 681329,86 грн. основного боргу, 1622,45 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 27708,07 грн. пені, 26986,78 грн. 28% річних, 136265,97 грн. 20% штрафу, 10401,36 грн. інфляційних втрат та 13264,71 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 11,68 грн. пені в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 03.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

922/4207/16