КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа№ 910/10868/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетсістемс"

на Рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 року

у справі № 910/10868/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетсістемс"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку"

про визнання договору поруки припиненим

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркетсістемс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" (далі - відповідач) про визнання припиненим договору поруки №PXO29031.45118.001. від 16.07.2012 року, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркетсістемс" та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку".

Позовні вимоги були мотивовані тим, що порука на час подання даного позову є припиненою за Законом, але на даний час є необхідність визнання поруки припиненою в судовому порядку у зв'язку із відсутністю вимоги банківської установи до позивача протягом 6-ти місяців із часу прострочення виконання кредитного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 року у справі №910/10868/16 в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права,

Так, скаржник вказав, що висновком суду першої інстанції про ненадання доказів в підтвердження початку прострочення погашення кредитних коштів позичальником не відповідають дійсності та доказам у справі.

Крім того, скаржник зазначив, що саме з 01.09.2015 року порука припинилася, адже відповідач скористався своїм правом дострокового стягнення кредитних коштів із позичальника, подавши 31.03.2015 року цивільний позов до позичальника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 року у справі № 910/10868/16 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетсістемс" прийнята до провадження.

Розгляд справи здійснювався різними колегіями суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

19.01.2017 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи розгляд якої призначено на 31.01.2017 року.

За результатом розгляду справи Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що немає підстав для задоволення даного клопотання, з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Так, клопотання скаржника про відкладення розгляду справи відхиляється судом апеляційної інстанції, оскільки строк розгляду апеляційної скарги відповідно до ст. 102 ГПК України підійшов до кінця, а задоволення клопотання призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 року по справі №910/10868/16 залишити без змін а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетсістемс" без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання 31.01.201 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема надсиланням ухвали від 08.12.2016 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 31.01.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетсістемс" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

01.09.2011 року між ОСОБА_2 (позичальник) та відповідачем (банк) було укладено кредитний договір №MKLNF3.10117.001., у відповідності до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, надалі по тексту - "кредит" на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1. договору). Кредит надається у розмірі 1391 000,00 грн (підпункт 1.1.1. договору). Термін користування кредитом до 31.08.2015 року (підпункт 1.1.2. договору). Процентна ставка за користування кредитом: 21% (двадцять один) відсотки річних (підпункт 1.1.3. договору).

16.07.2012 року між ОСОБА_2 (позичальник) та відповідачем (банк) було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № MKLNF3.10117.001. від 01.09.2011 року, відповідно до умов якої строк повного погашення кредиту є 31.08.2016 року.

Так, у ПАТ «ВБР» виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 31.08.2016 року, протягом наступних шести місяців.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.07.2012 року між позивачем (поручитель), відповідачем (банк) та ОСОБА_3 (позичальником) було укладено договір поруки №PXO29031.45118.001. (далі - договір), відповідно до умов якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором №MKLNF3.10117.001. від 01.09.2011 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. збільшуючими основне зобов'язання), надалі все разом - кредитний договір) (п.1. договору поруки).

Згідно п.11. договору, договір поруки вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання припиненою поруки за договором поруки №PXO29031.45118.001. від 16.07.2012 року, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркетсістемс", Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" та ОСОБА_2 з тих підстав, що відповідачем було пропущено строк звернення з вимогою до позивача протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання з посиланням на приписи ст. 559 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 11. договору поруки сторони передбачили, що порука діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" № 1 від 24.11.2014 року в п. 4.1.7. роз'яснено, що умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Відповідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року № 6-106цс14).

Так, позивачем було зазначено, що в квітні 2015 року відповідач у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до позичальника та поручителя (позивача) про стягнення заборгованості за кредитним договором та спірним договором поруки.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що в матеріалах справи наявна копія позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", яка не підписана останнім та на ній відсутня відмітка про прийняття до суду. Відповідно, згадана копія не підтверджує момент прострочення виконання основного зобов'язання (також відсутній розрахунок заборгованості, тощо) та факт використання банком права на дострокове повернення кредиту.

Відповідні обставини також не підтверджуються і копією ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.09.2016 року за №185/3773/15-ц, яка була долучена до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції.

Тобто, матеріали справи не місять, а позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження того, що саме з 05.07.2014 року відбулося прострочення виконання основного зобов'язання позичальником та виникло право звернення з вимогою до поручителів щодо погашення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та штрафним санкціям.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що висновки суду першої інстанції про ненадання доказів в підтвердження початку прострочення погашення кредитних коштів позичальником не відповідають дійсності та доказам у справі.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції позивачем не доведено, що відповідачем було пропущено шестимісячний строк, встановлений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника на незастосування відповідної правової позиції ВСУ (постанова №6-1451цс16 від 14.09.2016 року), як на підставу для скасування спірного рішення, оскільки в справі, що розглядається позивачем недоведені обставини які б уможливили застосувати норму ст. 559 Цивільного кодексу України як це зазначено в відповідній постанові ВСУ.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так, в даному випадку, апелянт, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 року у справі №910/10868/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетсістемс" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетсістемс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 року у справі №910/10868/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/10868/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич