ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2017 р. Справа № 5015/1645/12

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бонк Т. Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання І.О.Борщ

за участю представників учасників судового процесу:

за участю представників:

від позивача - не зявився.

від відповідача 1 не зявився.

від відповідача -2 (апелянта) - ОСОБА_2, ОСОБА_3.(пред-и за довіреністю)

від ДВС - не зявився.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом від 05.12.2016 року

на ухвалу господарського суду Львівської області від 30.11.2016 року, суддя Галамай О.З.

у справі за № 5015/1645/12

за скаргою Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на дії органів ДВС України від 13.10.2016 року

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-господарський центр Піраміда, м. Львів

до відповідача-1: Інженерно-виробничого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Ременерго, м.Львів,

відповідача - 2: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча Компанія Енергоатом, м. Київ

про: стягнення 44 072 367,03грн.

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Львівської області від 30.11.2016 року у справі за № 5015/1645/12 у задоволенні скарги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча Компанія Енергоатом (вх.№ 5017/16 від 21.10.2016р.) на дії Державної виконавчої служи України у справі № 5015/1645/12 - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що виконавчий збір є санкцією майнового характеру за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання, а не є складовою витрат органів державної виконавчої служби, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, стягнення яких передбачено статтею 41 Закону України Про виконавче провадження (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови державного виконавця).

В апеляційній скарзі скаржник ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким скаргу на дії органу ДВС задоволити повністю, мотивуючи це тим, що стягнення виконавчого збору можливе лише у випадку, коли було розпочато примусове виконання рішення майнового характеру. А у даному випадку примусове виконання рішення суду не розпочиналось та здійснене не було. Виконавчий збір стягується лише якщо державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання. Закон України, яким передбачено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення дій державним виконавцем, набрав законної сили лише 05.04.2015 року.

В судове засідання відповідач-1, позивач та орган ДВС не забезпечили явки представника, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Апеляційний господарський суд, враховуючи встановлені процесуальні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, те, що явка представників сторін не визнавалася обовязковою, що участь представників сторін в судовому засіданні є правом, а не обовязком сторін, та відсутність інших процесуальних перешкод для розгляду справи в даному судовому засіданні, вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а ухвалу господарського суду першої інстанції - скасувати з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 22.05.2012р. у справі №5015/1645/12 позовні вимоги задоволено частково. З ДП Національної атомної енергогенеруючої Компанії Енергоатом на користь ТОВ Виробничо-господарський центр Піріміда стягнуто 42 874 212,01 грн. основного боргу. З ТОВ ІВП Ременерго на користь Виробничо-господарський центр Пірамідастягнуто 25 000 грн. солідарно за виконання обовязку за договором поруки та 1 609,50 грн. судового збору. У задоволенні позовних вимог про стягнення з ДП Національної атомної енергогенеруючої Компанії Енергоатом 654 608,78 грн. пені відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання укладеним і затвердженим акта виконаних робіт відновлення працездатності пошкодженого ротора зав.№18029 турбогенератора типу ТВВ 1000-2МУЗ та повернення його підписаним ТОВ Виробничо-господарський центр Піраміда на загальну суму 127 042 932,17 грн. припинено.

Згідно ст. 116 ГПК України 25.07.2012р. господарським судом Львівської області видано відповідні накази.

Постановами Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2012р. та Вищого господарського суду України від 18.12.2012 р. рішення господарського суду Львівської області залишено без змін.

12.10.2012р головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №34709508 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаної постанови боржнику запропоновано добровільно виконати рішення суду у семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

У пункті 3 резолютивної частини постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк та у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом України Про виконавче провадження.

31.10.2012 року постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України виконавче провадження №34709508 зупинено на підставі пункту 15 частини 1 статтей 37 та 39 Закону України Про виконавче провадження у зв'язку з внесенням ДП НАЕК Енергоатом до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

03.01.2013 року Постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України виконавче провадження №34709508 поновлено на підставі частини 5 статті 39 Закону України Про виконавче провадження.

Зазначена постанова супровідним листом від 04.01.2013 року №12-0-34-4092/5-606/12 була направлена на адресу позивача.

24.01.2013 року постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України ВП №34709508 на підставі ст. 28 Закону України Про виконавче провадження з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 4,293,698,45 грн. у зв'язку з тим, що в наданий для добровільного виконання строк рішення суду боржником виконано не було.

Предметом скарги є визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень ДВС України та визнання недійсною постанови державного виконавця від 24.01.2013р. ВП № 34709508 про стягнення виконавчого збору.

У матеріалах справи наявна копія вимоги державного виконавця від 18.10.2013 року про надання інформації стосовно стану виконання наказу № 5015/1645/12, виданого 25.07.2012 року господарським судом Львівської області. На зазначений лист вимогу стягувачем надано інформацію про те, що станом на 25.10.2013 року залишок заборгованості становив 36 489 121, 21 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що згідно постанови державного виконавця від 11.06.2014 року наказ було повернуто стягувачу на підставі письмової заяви стягувача про повернення наказу у звязку з укладенням мирової угоди.

Відповідно до статті 124 Конституції України та статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України визначено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка була чинна на момент спірних відносин, а саме на момент винесення оскаржуваної постанови державного виконавця від 24.01.2013р. ВП № 34709508).

Відповідно до положень ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови)p рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, у тому числі наказів господарських судів.

Відповідно до статті 5 Закону України Про виконавче провадження (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови) державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 7 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Приписами статті 25 Закону України Про виконавче провадження (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови) визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначені в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішення є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника передбачений ст.52 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (ст.52 Закону України "Про виконавче провадження").

Як встановлено, у пункті 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2012 року ВП№34709508 було зазначено про надання скаржнику семиденного строку з моменту винесення (отримання) постанови для самостійного виконання рішення суду.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2012 р. була отримана ДП "НАЕК" Енергоатом"" (скаржником, боржником) 18.10.2012 р.

Таким чином сім днів від дня винесення постанови, враховуючи, що обчислення строку починається з наступного дня, минули 19.10.2012 року; а від дня отримання постанови 25.10.2012 року. (Виконавче провадження було зупинено 31.10.2012 року).

Докази добровільного виконання боржником наказу у встановлений строк у матеріалах справи відсутні.

Постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України від 31.10.2012 року виконавче провадження №34709508 було зупинено на підставі пункту 15 частини 1 статей 37 та 39 Закону України Про виконавче провадження у зв'язку з внесенням ДП НАЕК Енергоатом до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Постанова про поновлення виконавчого провадження ВП №34709508 була винесена державним виконавцем 03.01.2013 року, направлена скаржнику супровідним листом від 04.01.2013р. та, як стверджує скаржник, отримана ним 10.01.2013р.

Надалі, 24.03.2013 року органом ДВС винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Отже, як встановлено, у матеріалах справи відсутні докази добровільного виконання боржником ДП Національна атомна енергогенеруюча Компанія Енергоатомрішення суду про стягнення коштів у строк, встановлений як у постанові про відкриття виконавчого провадження (сім днів з моменти винесення (отримання) постанови), так і у ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України Про виконавче провадження (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із п.3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження".

У даному контексті апеляційний суд звертає увагу, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)" № 191-VІІІ від 12.02.2015 року статті 28, 41 та 46 Закону України "Про виконавче провадження" були викладені в новій редакції.

Так, Закон України № 191-VII від 12.02.2015 року, яким було встановлено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом, набрав чинність 05.04.2015 року. В цьому Законі не вказано про надання йому зворотної сили в часі, тому положення ч. 1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" (з вищезазначеними змінами) застосовується лише до виконавчих проваджень, розпочатих після 05.04.2015 року.

Таким чином, стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях, у яких примусове виконання рішення розпочалося до зазначеної дати, повинно здійснюватися відповідно до вимог законодавства, яке було чинним на цей момент.

Отже, законодавець у вищезазначеній редакції ст. 28 Закону чітко передбачив стягнення виконавчого збору незалежно від здійснення заходів (дій) з примусового виконання рішення суду.

Проте за даних обставин, керуючись редакцією Закону України до внесення змін Законом № 191-VІІІ від 12.02.2015 року, та виходячи з вищенаведеного, для прийняття правильного рішення за результатами розгляду скарги на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору необхідним є встановлення наступних обставин:

- дати відкриття виконавчого провадження;

- дати закінчення строку, наданого для добровільного виконання;

- моменту, з якого розпочалось примусове виконання;

- чи вчинялись державним виконавцем якісь дії з примусового виконання;

(Постанова Вищого господарського суду України від 14 вересня 2016 року Справа № 922/4354/14).

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 06.07.2015 р. у справі №6-785цс15 та від 28.01.2015 р. у справі №3-217гс14, а згідно ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вчинення державним виконавцем примусових дій може свідчити про початок примусового виконання судового рішення, а можливість стягнення з боржника виконавчого збору у разі невиконання останнім рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, з'являється лише у разі вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. ст. 32, 52 Закону України "Про виконавче провадження".

З матеріалів справи вбачається, що сума боргу, стягнена на підставі рішення господарського суду Львівської області від 22.05.2012р. у справі №5015/1645/12, не була повернута боржником на момент винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору.

Також, з аналізу матеріалів справи та матеріалів скарги на дії державного виконавця не вбачається вчинення державним виконавцем дій та заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, а також не вбачається доказів повернення боржником боргу саме у звязку з примусовими діями державного виконавця. Орган ДВС не подав доказів вчинення будь яких дій з примусового виконання рішення у даній справі.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не було враховано вищезазначеної правової позиції Верховного суду України, а також не було зазначено вмотивованих доводів про відступлення від даної правової позиції, не було досліджено факту вчинення державним виконавцем дій та заходів примусового характеру на виконання рішення суду та моменту, з якого розпочалось примусове виконання рішення суду, не з'ясовано належним чином обставин, пов'язаних з виконанням судового рішення з даної справи, а відтак суд першої інстанції припустився неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно п.9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р., за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що у матеріалах справи наявні підстави для задоволення скарги на дії державного виконавця, визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, та визнання постанови відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 24.01.2013 року ВП№ №34709508 про стягнення з боржника виконавчого збору недійсною. Зважаючи на наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апеляційний суд приходить до висновку про залишення сплаченого судового збору за скаржником (заявником).

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом від 05.12.2016 року задоволити.

Ухвалу господарського суду Львівської області від 30.11.2016 року у справі за №5015/1645/12 скасувати.

Скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча Компанія Енергоатом на дії державного виконавця ДВС України від 13.10.2016 року у справі №5015/1645/12 - задоволити.

Визнати дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови від 24.01.2013року ВП №34709508 про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом виконавчого збору у розмірі 4 293 698,45 грн. - незаконними.

Визнати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 24.01.2013року ВП № 34709508 про стягнення з боржника виконавчого збору недійсною.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу направити в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 13.02.2017 року.

Головуючий - суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1