РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017Справа №910/11969/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт"
до1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача:1. Публічного акціонерного товариства "Златобанк"
2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
3. Національного банку України
провизнання недійсним договору
за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору
компанії Clifford Alliance LP
до1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача:1. Публічного акціонерного товариства "Златобанк"
2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
3. Національного банку України
провизнання недійсним договору
за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
до1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача:1. Публічного акціонерного товариства "Златобанк"
2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
3. Національного банку України
4. ОСОБА_1
провизнання недійсним договору
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
позивача:не з'явився
відповідача 1:Субора Н.С.
відповідача 2:Кравчук А.С.
третьої особи 1:Герасименко С.В.
третьої особи 2:не з'явився
третьої особи 3: не з'явився
третьої особи 4:ОСОБА_10
компанії Clifford Alliance LP:Лозінська Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/11969/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" (надалі - ТОВ "Біпродукт") до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (надалі - "Ощадбанк") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (надалі - ТОВ "ТЛК "Арктика"), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (надалі - ПАТ "Златобанк"), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - "Фонд гарантування") та Національного банку України (надалі - "НБУ"), про визнання недійсним договору, за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - компанії Clifford Alliance LP до Ощадбанк та ТОВ "ТЛК "Арктика", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ПАТ "Златобанк", Фонду гарантування та Національного банку України, про визнання недійсним договору, за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ТОВ "ТЛК "Арктика" до Ощадбанку, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ПАТ "Златобанк", Фонду гарантування, Національного банку України та ОСОБА_1, про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги за вказаними позовами обґрунтовані тим, що іпотечний договір №876/31/1-3, укладений 04.11.2014 між Ощадбанком та ТОВ "ТЛК "Арктика", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №2041, суперечить приписам чинного на момент його укладення законодавства України, у зв'язку з чим заявники вказують на наявність правових підстав для визнання його недійсним та зобов'язання Ощадбанку повернути на користь ТОВ "ТЛК "Арктика" правовстановлюючі документи на предмет іпотеки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.07.2016 порушено провадження у справі №910/11969/16 та призначено її до розгляду.

В подальшому розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України неодноразово відкладався.

Заперечуючи проти позовів представник Ощадбанку вказував на відсутність порушених прав ТОВ "Біпродукт" та компанії Clifford Alliance LP, як учасників ТОВ "ТЛК "Арктика", що підлягають захисту в судовому порядку шляхом оскарження спірного договору, а також на те, що в момент укладення спірного договору в державних реєстрах були відсутні записи про будь-які обтяження предмету іпотеки, що виключає можливість визнання його недійсним з підстав укладення за наявності заборони та без згоди попереднього іпотекодержателя.

Представник ПАТ "Златобанк" в поданих до суду поясненнях позовні вимоги за позовами ТОВ "Біпродукт", компанії Clifford Alliance LP, ТОВ "ТЛК "Арктика" підтримував та просив задовольнити їх повністю з підстав того, що договір про припинення договору іпотеки майна з ПАТ "Златобанк" є нікчемним в силу приписів ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відтак, передача в іпотеку за оскаржуваним договором майна ТОВ "ТЛК "Артика" була здійснена за наявності заборони, встановленого обтяження такого майна іпотекою ПАТ "Златоюбанк", однак за відсутності згоди останнього.

Представник Фонду гарантування в поданих до суду поясненнях проти задоволення позовних вимог не заперечував, вказував на те, що договір про розірвання договору іпотеки від 29.10.2014, посвідчений 31.05.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим №2614, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №3287, в силу приписів ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було віднесено до нікчемних, що не було спростовано в судовому порядку.

Представник НБУ у вирішенні спору покладався на розсуд суду.

В останнє судове засідання з розгляду даної справи, призначене на 08.02.2017, з'явилися представники Ощадбанку, ТОВ "ТЛК "Арктика", ПАТ "Златобанк", ОСОБА_1 та компанії Clifford Alliance LP.

В судовому засіданні представники ТОВ "ТЛК "Арктика", ПАТ "Златобанк" та компанії Clifford Alliance LP позовні вимоги за поданими позовами підтримали та просили задовольнити їх повністю з підстав, викладених в позовах та поясненнях.

Представники Ощадбанку та ОСОБА_1 проти позовів заперечували, в їх задоволенні просили відмовити повністю з підстав викладених у відзивах на позови.

ТОВ "Біпродукт", Фонд гарантування та НБУ, повідомлені про час і місце розгляду справи належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (підписами представників ТОВ "Біпродукт" та Фонду гарантування в розписці від 01.02.2017 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №860) своїх повноважних представників в судове засідання не направили, про поважні причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні 08.02.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України та здійснювалася фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ТЛК "Арктика" є власником: рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з: адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б" площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м.; земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

31.05.2012 між ПАТ "Златобанк" (іпотекодержатель) та ТОВ "ТЛК "Арктика" було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №2614 (надалі - "Договір іпотеки від 31.05.2012"), за умовами якого з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають із кредитного договору від 30.05.2012 №123/12-KLMV, кредитного договору від 21.05.2012 №110/12-KL та кредитного договору від 29.10.2010 №153/10-KL, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

29.10.2014 між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика" було укладено договір про розірвання договору іпотеки, посвідченого 31.05.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим №2614, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №3287 (надалі - "Договір про розірвання") відповідно до умов якого сторони домовилися припинити дії Договору іпотеки від 31.05.2012.

04.11.2014 між Ощадбанком (іпотекодержатель) та ТОВ "ТЛК "Арктика" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір №876/31/1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №2041, (надалі - "Іпотечний договір від 04.11.2014") відповідно до умов якого ТОВ "ТЛК "Арктика" в забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань згідно кредитного договору №876/31/1 від 04.11.2014 було передано в іпотеку Ощадбанку нерухоме майно, а саме: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

13.05.2015 наказом №279 уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Златобанк" В.І. Славінським на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було віднесено до нікчемних правочинів, зокрема, Договір про розірвання.

Листом від 20.05.2015 №102 уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славінським В.І. було повідомлено ТОВ "ТЛК "Артика" про нікчемність Договору про розірвання в порядку ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Спір у справі стосується законності Іпотечного договору від 04.11.2014.

Підстави та наслідки недійсності правочинів передбачені, зокрема, ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України. Так, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є також правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, яка, зокрема, передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як на підставу недійсності вказаного правочину учасниками судового процесу (ТОВ "Біпродукт", компанією Clifford Alliance LP, ТОВ "ТЛК "Арктика", ПАТ "Златобанк") зазначається про те, що передання належного ТОВ "ТЛК "Арктика" майна за таким договором в іпотеку Ощадбанку було здійснено за наявності обтяження останнього іпотекою Златобанку, яке виникло згідно договору іпотеки від 31.05.2012, та без згоди останнього.

В даному випадку оскаржуваний договір є договором іпотеки, а відтак питання укладення відповідного правочину регулюється в т.ч. положеннями Глави 49 Цивільного кодексу України, Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту реєстрації.

Частиною 2 ст. 586 Цивільного кодексу України встановлено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Положеннями ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

З огляду на викладені положення вбачається, що іпотека, як вид обтяження, виникає з моменту її реєстрації, що в свою чергу зумовлює виникнення певних обмежень у реалізації іпотекодавцем прав власності на предмет іпотеки, зокрема, у вигляді обов'язковості погодження з іпотекодержателем відчуження такого майна чи передачі його в наступну іпотеку.

При цьому, порушення таких обмежень має своїм наслідком недійсність відповідних правочинів відчуження чи подальшої іпотеки предмету іпотеки.

Із матеріалів справи вбачається, що з вчиненням між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ПАТ "Златобанк" Договору іпотеки від 31.05.2012 до відповідних державних реєстрів було внесено запис про обтяження спірного майна іпотекою.

Отже, з моменту внесення до державних реєстрів записів про обтяження спірного майна іпотекою згідно Договору іпотеки від 31.05.2012 набула чинності відповідна заборона на відчуження чи передання в подальшу іпотеку такого майна за відсутності згоди ПАТ "Златобанк".

Відтак, укладення Іпотечного договору від 04.11.2014 в силу приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку" могло мати місце не інакше як за згодою ПАТ "Златобанк".

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріали справи не містять доказів отримання на момент вчинення Іпотечного договору від 04.11.2014 згоди ПАТ "Златобанк" на передачу ТОВ "ТЛК "Арктика" спірного майна в іпотеку Ощадбанку, а представниками як ТОВ "ТЛК "Арктика", так і ПАТ "Златобанк" вказувалося на те, що така згода не надавалася. Крім того, як представник ПАТ "Златобанк", так і представник Фонду гарантування наполягали на тому, що відповідної згоди не існувало.

З огляду на викладене вбачається, що передача спірного майна в іпотеку Ощадбанку згідно Іпотечного договору від 04.11.2014 була здійснення за наявності відповідної заборони та відсутності згоди ПАТ "Златобанк", що свідчить про порушення приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку" при укладені вказаного правочину.

Посилання Ощадбанку на те, що на момент укладення Іпотечного договору від 04.11.2014 запис про обтяження спірного майна іпотекою ПАТ "Златобанк" було припинено на підставі Договору про розірвання як на відсутність будь-яких заборон на передачу ТОВ "ТЛК "Арктика" спірного майна в іпотеку Ощадбанку судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що дійсно 29.10.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. на підставі Договору про розірвання було внесено до державного реєстру запис про припинення обтяження іпотекою ПАТ "Златобанк" спірного майна.

В той же час, постановою Правління НБУ №105 від 13.02.2015 ПАТ "Златобанк" було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 13.02.2015 №30 розпочато з 14.02.2015 процедуру виведення ПАТ "Златобанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

В подальшому, постановою Правління НБУ №310 від 12.05.2015 було відкликано банківську ліцензію ПАТ "Златобанк", а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 13.05.2015 №99 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Златобанк", призначено Славінського В.І. уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Златобанк".

За змістом ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; звітує за результатами здійснення тимчасової адміністрації банку перед виконавчою дирекцією Фонду.

У відповідності до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. Уповноважена особа Фонду: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

На підставі викладених приписів законодавства уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славінським В.І. було видано наказ №279 від 13.05.2015 про встановлення в силу приписів ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нікчемності Договору про розірвання, про що було повідомлено ТОВ "ТЛК "Арктика" листом від 20.05.2015 №102, що підтверджується наявними в матеріалах справи наказом №279 від 13.05.2015 та листом від 20.05.2015 №102.

Доказів визнання в судовому порядку відповідних дій уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славінського В.І. незаконними чи скасування наказу №279 від 13.05.2015 матеріали справи не містять, що в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України свідчить про чинність зазначеного наказу, а відтак і існування факту нікчемності Договору про розірвання.

Таким чином, встановлення в силу приписів ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нікчемності Договору про розірвання свідчить про не породження таким правочином жодних правових наслідків з моменту його вчинення, тобто, останній не може свідчити про припинення правовідносин іпотеки між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", що виникли за договором іпотеки від 31.05.2012.

Отже, застосовуючи за аналогією приписи Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в частині визначення наслідків скасування незаконного судового рішення про скасування обтяження іпотекою нерухомого майна, на підставі якого з Єдиного реєстру заборон виключено запис про обтяження, які полягають в необхідності відновлення дії іпотеки з моменту вчинення первинного запису в Єдиному реєстрі заборон, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису, слід дійди висновку, що іпотека ПАТ "Златобанк", яка виникла на підставі Договору іпотеки від 31.05.2012, є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в державний реєстр, адже правова підстав припинення такого запису (Договір про розірвання) відпала.

Зазначений висновок узгоджується із положенням статті 204 Цивільного кодексу України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, чи в силу закону.

Отже, встановлення в силу закону нікчемності Договору про розірвання, який став підставою для припинення запису про обтяження спірного майна іпотекою ПАТ "Златобанк", не спростовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна такою іпотекою на час передання його в іншу іпотеку (Ощадбанку), адже таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації у відповідному реєстрі.

Аналогічні правові висновки щодо встановлення дії обтяження у часі у випадку скасування правової підстави, на якій відповідний запис в державному реєстрі було припинено (скасовано), викладено в постановах Верховного Суду України від 18.05.2015 №6-53цс15, від 02.09.2015 №6-639цс15, від 16.09.2015 №6-1193цс15, від 26.10.2016 у справі №761/39393/14-ц, що в силу приписів ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими до застосування всіма судами України.

З огляду на викладене вбачається, що при укладенні Договору іпотеки від 04.11.2014 було порушено положення приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку", адже передання ТОВ "ТЛК "Арктика" спірного майна в іпотеку Ощадбанку мало місце за існування обтяження такого майна іпотекою ПАТ "Златобанк" та за відсутності згоди останнього на вчинення таких дій, що свідчить про наявність правових підстав для визнання у відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України "Про іпотеку" такого договору недійсним.

Аналогічні правові висновки щодо наслідків порушення приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку" при відчуженні (передачі в іпотеку) майна за відсутності згоди чинного іпотекодержателя викладені в постановах Вищого господарського суду України від 06.08.2015 у справі №910/23040/13, від 23.03.2016 у справі №922/3843/15.

Відповідно до положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У Рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з'ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально-правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 41 Конституції України унормовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Держава різними правовими засобами забезпечує захист прав і свобод людини і громадянина в особі органів законодавчої, виконавчої і судової влади та інших державних органів, які здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Положення частини другої статті 8 Конституції України визначають, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Це конституційне право не може бути скасованим (ч. 2 ст. 22 Конституції України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За системним аналізом ст.ст. 546, 572, 575, 576 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 7, 18, 33 Закону України "Про іпотеку" вбачається, що суть іпотеки полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавцем) забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Тобто, право іпотеки - це право на чуже нерухоме майно, внаслідок установлення якого власник може бути примусово позбавлений права на своє заставлене майно.

Тоді як відчуження майна в цивільному прав є будь-які дії особи, внаслідок вчинення яких така особа у порядку, передбаченому законом, втрачає право власності на майно, що їй належить, а в контексті ст. 509 Цивільного кодексу України під відчуженням необхідно розуміти і взяття на себе зобов'язання, наслідком якого буде втрата такого майна.

З огляду на викладене вбачається, що в розумінні положень чинного законодавства України передача нерухомого майна у заставу (іпотека) є відчуженням.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі №3-179гс14.

З огляду на викладене вбачається, що існування незаконного правочину іпотеки спірного майна, що в майбутньому може зумовити його втрату у випадку звернення на підставі такого договору стягнення, безумовно свідчить про існування порушених прав і інтересів ТОВ "ТЛК "Арктика", в т.ч. закріплених в ст. 1 Проколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо права кожного на мирне володіння та розпорядження своїм майном, які підлягають судовому захисту в обраний згідно приписів чинного законодавства України таким товариством спосіб - шляхом визнання Іпотечного договору від 04.11.2014 недійсним за заявою такої особи в межах даної справи.

При цьому, наявна в матеріалах справи копія протоколу №95 загальних зборів учасників ТОВ "ТЛК "Арктика" від 26.09.2014, яким було оформлено рішення про передачу в заставу (іпотеку) Ощадбанку спірного майна, не може свідчити про схвалення вчинення відповідних дій у визначеному законом порядку, адже прийняття такого рішення ще до вчинення нікчемного Договору про розірвання, укладення якого за встановлених судом обставин не зумовило припинення дії обтяження спірного майна іпотекою ПАТ "Златобанк", в будь-якому випадку за відсутності відповідної згоди ПАТ "Златобанк" є незаконним.

Таким чином, суд приходиться до висновку про правомірність вимоги ТОВ "ТЛК "Аркатика" щодо визнання Іпотечного договору від 04.11.2014 недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Встановлення судом недійсності Іпотечного договору від 04.11.2014 в силу приписів зазначеної норми чинного законодавства України свідчить про відсутність правових підстав володіння Ощадбанком правовстановлюючими документами на предмет іпотеки за таким договором, а тому вимоги ТОВ "ТЛК "Арктика" щодо зобов'язання банку повернути такі документи є обґрунтованою та правомірною.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ТОВ "ТЛК "Арктика" до Ощадбанку про визнання недійсним Іпотечного договору від 04.11.2014 та зобов'язання останнього повернути правовстановлюючі документи на спірне майно в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог ТОВ "Біпродукт" та компанії Clifford Alliance LP, заявлених останніми з підстав порушення їх корпоративних прав учасників ТОВ "ТЛК "Арткика" з вчиненням Іпотечного договору від 04.11.2014, суд відзначає, що матеріалами справи не підтверджується існування у вказаних осіб на момент вчинення оскаржуваного правочину корпоративних прав ТОВ "ТЛК "Арткика", що виключає можливість порушення таких прав його вчиненням, відтак, і існування правових підстав для задоволення їх позовів.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" відмовити.

2. В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору компанії Clifford Alliance LP відмовити.

3. Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" задовольнити повністю.

4. Визнати недійсним укладений 04.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" іпотечний договір №876/31/1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. за реєстровим номером 2041.

5. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" правовстановлюючі документи на предмет іпотеки за іпотечним договором №876/31/1-3 від 04.11.2014, а саме: нерухоме майно: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада. Видати наказ.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г; ідентифікаційний код 00032129) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (04086, м. Київ, вул. О.Теліги, 41; ідентифікаційний код 37075024) судовий збір у розмірі 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.02.2017

Суддя В.П. Босий