РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"06" лютого 2017 р. Справа № 906/955/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Олексюк Г.Є. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

позивача- Конопліцький І.В. (довіреність №14-10 від 01.01.2015р.);

відповідача - ї ОСОБА_1 (довіреність №275 від 06.02.2017р.);

ОСОБА_2 (довіреність №168 від 25.01.2017р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Публічного акціонер-ного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу господарсь-кого суду Житомирської області від 13.12.2016р. у справі №906/955/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» м.Київ

до Комунального підприємство Новоград-Волинської міської ради

«Новоград- Волинськтеплокомуненерго» м.Новоград-Волинський Житомриської обл.

про стягнення 969 602 грн. 50 коп. заборгованості за договором,-

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК України. Кло-потання про здійснення технічної фіксації судового процесу заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 13.12.2016р. у справі №906/955/ 16 (суддя Машевська О.П.) припинено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі в тексті НАК «Наф-тогаз України») до Комунального підприємство Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Во-линськтеплокомуненерго» (надалі в тексті Комунальне підприємство) про стягнення 969 602 грн. 50 коп. заборгованості по розрахунках згідно укладеного договору.(арк.справи 169-170).

При винесенні ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку із набранням чин-ності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачаль-них і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідве-дення за спожиті енергоносії» (надалі в тексті Закон) у Позивача припинилося право на нараху-вання пені, інфляційних втрат та річних.(арк.справи 170-зворот).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, в якій просить ухвалу господарського суду Житомирської області від 13.12.2016р. у даній справі, прийняти нове судове рішення, яким задоволити позов та покласти судові витрати на Відповідача.(арк.справи 178-182).

Скаржник вважає, що ухвала суду першої інстанції винесена із неправильним застосуван-ням норм матеріального права та неповним зясуванням усіх істотних обставин справи. Позивач вважає, що положення Закону можуть застосовуватися лише до учасників, які включено у відпо-відний реєстр. Разом з тим, Відповідач не входить до числа, осіб включених в такий реєстр.(арк. справи 180).

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2017р. поновлено про-пущений строк та прийнято до провадження скаргу Позивача, справу призначено до слухання. (арк.справи 175, 176).

30.01.2017р. поштою від Відповідача надійшов відзив, у якому він просить залишити апе-ляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.(арк.справи 191-192).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 06.02.2017р. представник Позивача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Представ-ники Відповідача заперечили проти доводів та вимог апеляційної скарги та надали свої пояснен-ня, зазначивши, що заборгованість за спірним договором була погашена ще в січні 2016 року і пот-реби в реструктуризації немає, а тому спір відсутній і суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, НАК «Нафтогаз України»-продавець та КП Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго»-покупець уклали договір купів-лі-продажу природного газу від 22.11.2013р. №441/14-ТЕ-10 (надалі в тексті Договір), згідно п.1.1 якого продавець зобовязується в 2014 році передати у власність покупцеві природний газ ввезений на територію України (надалі газ), а покупець зобовязується приймати та оплачувати цей газ на умовах Договору.(арк.справи 21-26).

Газ, що продається за Договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними твор-чими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для вироб-ничо-комерційної діяльності).(п.1.2 Договору).

Продавець відповідно до п.п.2.1, 3.1 Договору передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12. 2014р. газ в обсязі до 10 310 тис.м3 у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відк-лючаючій арматурі покупця.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем реалізації газу.

Відповідно до п.7.2 Договору у разі невиконання Покупцем вимог п.6.1 Договору, поку-пець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної об-лікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійс-нення.(розділ 11 Договору).

Крім того, до Договору сторони уклали три додаткові угоди, якими змінили ставку ПДВ до 20%, предмет договору.(арк.справи 27-29).

Договір та Додаткові угоди підписано уповноваженими представниками НАК «Нафтогаз України» і Комунального підприємства, скріплено відтисками печаток сторін.(арк.справи 26, 27, 28, 29).

Як вбачається з матеріалів справи на підставі Договору в січні-квітні, жовтні, грудні 2014 року НАК «Нафтогаз України» поставила, а Комунальне підприємство прийняло природний газ, що стверджуються актами приймання-передачі природного газу.(арк.справи 30-35).

Крім того, матеріали справи свідчать, що на підставі постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005р. №20 було укладено ряд спі-льних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок кош-тів Загального фонду Державного бюджету: №1063 від 06.05.2014р., №476 від 04.03.2014р., №67 від 20.01.2015р., №68 від 20.01.2015р.(арк.справи 71-81).

У пунктах 2, 3 вказаних спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, визначивши, що всі учасники розрахунків не пізніше нас-тупного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Матеріали справи також містять договори про організацію взаєморозрахунків №866/30 від 22.10.2014р., №975/30 від 13.11.2014р., №1066/30 від 05.12.2014р., №1086/30 від 08.12.2014р., за змістом підпунктів 2 пункту 11 яких сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаємоз-рахунків дій із погашення заборгованості відповідно до Договору, а також засвідчили, що після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно його предмета. (арк.справи 55-70).

Разом з тим, вважаючи своє право порушеним, НАК «Нафтогаз України» у вересні 2016р. звернувся із позовом, в якому просив стягнути з Комунального підприємства 969 602 грн. 50 коп. пені, інфляційних втрат та річних за несвоєчасну оплату вартості природного газу за Договором.. Господарський суду Житомирської області ухвалою від 27.09.2016р. прийняв позовну заяву і по-рушив провадження у справі №906/955/16.(арк.справи 1, 3-5).

Розгляд справи неодноразово відкладався.(арк.справи 112, 150, 164).

Як вже зазначалося, ухвалою від 13.12.2016р. господарський суд Житомирської області, з підстав п.11 ч.1 ст.80 ГПК України, припинив провадження у справі у звязку із набранням чиннос-ті Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведен-ня за спожиті енергоносії», положення якого передбачають, що на заборгованість, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річ-них не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга Позивача обґрунтована та підлягає част-ковому задоволенню, з огляду на наступне:

Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду згідно з ч.5 ст.106 ГПК Украї-ни, розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцево-го господарського суду.

Предметом даного спору є стягнення пені, інфляційних та річних за договором поставки.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобовязан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Зобовязанням, відповідно до ст.509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК Ук-раїни.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договору 22.11.2013р. між сто-ронами виникли відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану ме-режу, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під визначення, які містять статті 265 ЦК Ук-раїни та 712, 714 ЦК України: коли одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а спожи-вач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передба-ченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енерге-тичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу за-стосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо ін-ше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Тому, в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України, факт отримання Відповідачем природного газу зу-мовлює виникнення у нього зобовязання оплатити його вартість.

Згідно з п.11 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі як-що відсутній предмет спору.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що до господарського суду Позивач звернувся ще у вересні 2016 року, а Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплоге-неруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожи-ті енергоносії» набрав чинності 30.11.2016р. За результатами трьох судових засідань, які відбу-вались впродовж 2,5 місяців суд першої інстанції, посилаючись на ч.3 ст.7 зазначеного Закону, припинив провадження у справі №906/955/16, вважаючи, що внаслідок «законодавчого врегулю-вання» стосовно всіх заявлених вимог предмет спору відсутній.

Як стверджується матеріалами справи з моменту укладення Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків №1063 від 06.05.2014р., №476 від 04.03.2014р., №67 від 20.01. 2015р., №68 від 20.01.2015р.(арк.справи 71-81) та Договорів про організацію взаєморозрахунків № 866/30 від 22.10.2014р., №975/30 від 13.11.2014 року, №1066/30 від 05.12.2014р., №1086/30 від 08.12. 2014р.(арк.справи 55-70) між сторонами припинились відносини постачання енергетичними та ін-шими ресурсами через приєднану мережу, натомість виникли відносини з організації взаєморозра-хунків, в силу яких розрахунок за частину поставленого природного газу відбувся у порядку, перед-баченому цими рішеннями та договорами.

Припинення провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у звязку з виявленням після порушення провадження у справі обста-вин, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи. Припинення провадження у справі зумовлене передбаченими законом обставинами, що повністю відкидають можливість судо-чинства.

Перелік підстав припинення провадження у справі є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, тобто суд не має права припинити провадження у справі з підстав, не зазначених в ч.1 ст.80 ГПК України.

Господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (п.11 ч.1 ст.80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань. Анало-гічна правова позиція відображена у п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду Украї-ни від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуаль-ного кодексу України судами першої інстанції».

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе і в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в про-цесі розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що припиняючи провадження щодо всіх заявлених вимог, міс-цевий суд лишив поза увагою обставини, які виключають підстави для стягнення з Відповідача пе-ні, інфляційних втрат та річних, нарахованих на суму основного боргу, яка протягом 2014-2015 ро-ків була погашена згідно Спільних протокольних рішень та Договорів про організацію взаємороз-рахунків. При цьому, місцевий суд не обчислив загальної суми заборгованості, яку було погашено у вказаний спосіб і не встановив чи існувала заборгованість на момент звернення до суду.

Аналогічна правова позиція вбачається із постанов Верховного Суду України у справах № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, №5011-42/1230-2012-69/542-2012, №5011-35/1271-2012, яка згід-но ст.11128 ГПК України є обовязковою для всіх судів України, а також у постановах Вищого гос-подарського суду України №924/13/16 від 26.07.2016р., №906/10/16 від 10.11.2016р., №922/4596/ 15 від 19.01. 2016р.

Крім того, місцевий суд не врахував обставин, за яких інша частина вартості прийнятого природного газу була оплачена Комунальним підприємством за рахунок власних коштів із пору-шенням строку і не дослідив чи є підстави для зміни порядку і строку проведення розрахунків за цю частину природного газу.

Разом з тим, правовий аналіз положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегу-лювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств цен-тралізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дає апеляційному суду під-стави для висновку, що посилання на нього місцевим судом є передчасним і необґрунтованим, ос-кільки набрання Законом чинності не зумовлює автоматичного списання будь-якої заборгованості теплопостачальної організації.

Так, відповідно до статті 1 Закону учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електрич-ної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місце-вих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Стаття 3 вищевказаного Закону встановлює порядок участі у процедурі врегулювання забор-гованості. Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенерую-чі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведен-ня, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої вла-ди, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального гос-подарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на про-вадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 01 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (органі-зацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів забор-гованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження за-боргованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, не-суть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протя-гом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього ор-гану (частини 1-2 статті 3 Закону).

Відтак, для списання неустойки, інфляційних втрат та річних, нарахованих на заборгова-ність, яка не була погашена станом на 01.07.2016р. в порядку, передбаченому вищевказаним Зако-ном Комунальне підприємство повинно набути статусу учасника процедури врегулювання забор-гованості, тобто бути включеним до реєстру.

Натомість, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів включення Відпо-відача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи по-дання документів, визначених частиною 2 статті 3 вказаного Закону, для включення до такого реє-стру.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не дослідив, на яка сума заборгованості може бути списана згідно Закону, чи розповсюджується дія вказаного Закону на за-боргованість, погашену Спільними протокольними рішеннями та Договорами про організацію вза-єморозрахунків, чи є Відповідач учасником процедури врегулювання заборгованості, тобто не зас-тосував системного аналізу положень вказаного Закону, а припинив провадження вибірково лише на підставі ч.3 статті 7 Закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновок місцевого гос-подарського про наявність підстав для припинення провадження у даній справі є невмотивованим, прийнятим без дослідження всіх обставин справи, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасу-ванню.

При цьому, в силу частини 7 статті 106 ГПК України, суд апеляційної інстанції, у разі ска-сування ухвали про припинення провадження, передає справу до місцевого господарського суду для розгляду по суті.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на встановлені Рівненським апеляційним господарським судом обставини в су-купності доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, визнаються апеляційним судом част-ково обґрунтованими, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно п.4 ч.1 ст. 104 та п.7 ч.1 ст.106 ГПК України через неправильне застосування норм процесуального права з передачею справи на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 80, 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компа-нія «Нафтогаз України» на ухвалу господарського суду Житомирської області від 13.12.2016р. у справі №906/955/16 задоволити частково.

2. Ухвалу суду першої інстанції від 13.12.2016р. скасувати.

3. Справу №906/955/16 передати на розгляд до господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Розізнана І.В.