РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017Справа №910/22202/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДРАФ"

про стягнення 420 646,05 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача Касіяненко І.В., довіреність б/н від 20.12.2016

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДРАФ" про стягнення 420 646,05 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22202/16 та призначено розгляд на 13.01.2017.

11.01.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

11.01.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 13.01.2017 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представника відповідача.

Ухвалою суду від 13.01.2017 відкладено розгляд справи на 30.01.2017.

В судове засідання 30.01.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 30.01.2017 представник відповідача повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, вмотивованих заяв та клопотань до суду не надав.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 30.01.2017 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 30.01.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2016 між Філією «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕДРАФ», як постачальником було укладено Договір поставки № ЦЗВ-02-04516-01 (далі - Договір).

У відповідності до пункту 1.1 Договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі.

Пунктом 1.2 Договору визначено найменування продукції: деревинна та вироби з деревини й кори (крім меблів); вироби із соломи та матеріалів, придатних для плетіння, (дошка хвойних порід).

Розділом 5 Договору сторони врегулювали умови та терміни постачання продукції. Так, постачальник зобов'язаний здійснити поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) - пункт призначення:

- СП «Донецький головний матеріально-технічний склад» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», Донецька обл., м. Артемівськ, вул. Космонавтів, 4;

- Виробничий підрозділ «Дніпропетровський Головний матеріально- технічний склад» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», Дніпропетровська обл., Синельниковий район, смт. Ілларіоново, вул. Харківська, 1А;

- Виробничий підрозділ «Харківський Головний матеріальний склад» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», м. Харків, вул. Южнопроектна, 2-А;

- Виробничий підрозділ «Київський Головний матеріальний склад» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», Київська обл., Броварський р-н., с. Шевченково, вул. Польова, 5;

- Виробничий підрозділ «Служби матеріально-технічного забезпечення» Одеський Головний матеріально технічний склад» м. Одеса, вул. Степна, 2;

- Виробничий підрозділ «Головний матеріально-технічний склад» регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, вул. Широка, 2. (відповідно до вимог офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати «ІНКОТЕРМС» (ред. 2010).

Відповідно до пункту 5.2 Договору поставки кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору, філія «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» направила на адресу ТОВ «МЕДРАФ» рознарядку (дозвіл) на відвантаження продукції від 04.08.2016р. вих. № ЦЗВ-20/3753. Загальна сума зазначеної рознарядки (дозволу) складала - 3 000 000,00 грн. Протягом терміну дії рознарядки, постачальником частково відвантажено продукцію на суму 195 693,00 грн. Сума недопоставленої продукції склала 2 804 307,00 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим що відповідач вчасно не виконав своїх зобов'язань за Договором, чим порушив вимоги пунктів 1.1 та 5.2 Договору.

Пунктом 10.1. Договору поставки сторони визначили, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої в строк продукції на умовах передбачених п. 5.2. Договору, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої продукції.

Позивач зазначив, що з метою мирного врегулювання спору, беручи до уваги розділ 11 Договору поставки, позивач звернувся до відповідача з претензією від 17.10.2016р. № ЦЗВ-20/9712 з вимогою сплатити штрафні санкції на рахунок Філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця», проте відповідачем претензія залишена без відповіді.

В зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань відповідачем за Договором позивач нарахував штраф у розмірі 420 646,05 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Пунктом 10.1. Договору поставки сторони визначили, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої в строк продукції на умовах передбачених п. 5.2. Договору, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої продукції.

Доказів які б підтверджували постачання відповідачем товару вчасно в матеріалах справи відсутні т а відповідачем не надані.

Згідно зі статтею 230 ГК України, штрафні санкції - це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку що позовна вимога позивача стосовно стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 420 646,05 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДРАФ» (03062, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 67, каб. 10/1, ідентифікаційний код 39815684) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03049, м. Київ, пр.-т. Повітрофлотський, 11/15, ідентифікаційний код 40081347) штрафні санкції у розмірі 420 646 (чотириста двадцять тисяч шістсот сорок шість) грн. 05 коп., судовий збір у розмірі 6309 (шість тисяч триста дев'ять) грн.. 70 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.02.2017

Суддя Мельник В.І.