РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р. Справа № 902/932/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Гулова А.Г.

суддя Маціщук А.В. ,

суддя Петухов М.Г.

при секретарі Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 18.04.2014р. №14-95

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 16.01.17 р. у справі № 902/932/16 (суддя Яремчук Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", м. Вінниця

про стягнення 3047166,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 16.01.2017р. провадження у справі №902/932/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 3047166,67 грн. припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Не погодившись із винесеною ухвалою, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося із апеляційною скаргою, вважає її прийнятою з порушенням норм матеріального права, а саме Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», ст. ст. 598-599 Цивільного кодексу України, та процесуального права - ст. ст. 4, 43 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи, такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, з посиланням на ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», скаржник зазначає, що учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає у себе у тому числі і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Оскільки на даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості не сформований Кабінетом Міністрів України, а тому відповідач не включений до реєстру, списання заборгованості є неправомірним, а припинення провадження у цій справі незаконним.

Також, з посиланням на ст.ст. 4, 43 ГПК України вважає, що суд повинен був дослідити не лише доводи відповідача, але й надати належну оцінку фактичним обставинам справи та нормам законодавства, що регулюють спірні відносини, чого не було здійснено.

Просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 16.01.2017р. у справі №902/932/16 та прийняти рішення про задоволення позовних вимог повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Просить ухвалу господарського суду Вінницької області від 16.01.2017р. у справі №902/932/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу, у т.ч. у частині стягнення з КП "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" судових витрат, залишити без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить скасувати ухвалу господарського суду та прийняти нове рішення - про задоволення позовних вимог повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та заздалегідь, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про час та місце апеляційного перегляду справи, явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач висловив свою позицію щодо апеляційної скарги у письмовому відзиві, судова колегія, керуючись ст. 101 ГПК України, вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу без участі представника відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженої ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним господарським судом, 18.12.2014 року позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу №1234/15-БО-1.

Відповідно до п.1.1. договору Продавець (позивач у даній справі) зобов'язується передати у власність Покупцю (відповідачу) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно з п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У п.5.2. договору (з врахуванням додаткової угоди № 11 від 25.11.2015 року) сторонами встановлено, що ціна за 1000 куб. м природного газу становить 6474,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу.

Виконуючи умови договору, позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 106333027,4 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких містяться в матеріалах справи.

Вищевказані акти підписані повноважними представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств сторін.

Згідно з п.6.1. договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач, обґрунтовуючи позов, вказує, що станом на 21.01.2016р. відповідачем було повністю сплачено основний борг за спожитий природний газ на загальну суму 106 333 027,94 грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо, однак платежі здійснювалися з порушенням строків, передбачених договором, а тому позивач, керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 22, 193, 231 ГК України, звернувся із позовом до Комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 3 047 166,67 грн., з яких 2 260 691,89 грн. пені, 660 100,21 грн. інфляційних втрат, 126 374,57 грн. 3% річних.

Як зазначалося вище, ухвалою господарського суду Вінницької області від 16.01.2017р. провадження у справі №902/932/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 3047166,67 грн. припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Мотивуючи ухвалу, місцевий господарський суд, керуючись Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. (який набрав чинності 30.11.2016 р.) виходив з того, що на день набрання чинності Закону заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ була відсутня, нараховані пеня, інфляційні та річні підлягають списанню відповідно до норм зазначеного вище Закону.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про припинення провадження у справі відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України (відсутній предмет спору), з огляду на таке.

Відповідно до ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо: відсутній предмет спору.

Згідно із п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що позовна заява це процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. З аналізу норм чинного в Україні законодавства, а також теоретичних засад доктрини права вбачається, що елементами позову, які є його структурними складовими та визначають його зміст, є предмет та підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, предметом позову, як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, є спосіб захисту цього права чи інтересу. Натомість, підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення.

Предметом позову у даній справі є вимога про стягнення з Комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 2 260 691,89 грн. пені, 660 100,21 грн. інфляційних втрат, 126 374,57 грн. 3% річних, усього - 3 047 166,67 грн..

Як зазначалося вище, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідач здійснював розрахунки з порушенням строків, передбачених п. 6.1 договору купівлі - продажу природного газу №1234/15-БО-1 від 18.12.2014р.

Суд першої інстанції припинив провадження у справі у зв'язку із тим, що на день набрання чинності 30.11.2016 р. Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ була відсутня, нараховані пеня, інфляція та річні підлягають списанню відповідно до норм зазначеного вище Закону.

У своїй апеляційній скарзі позивач не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає у себе, у тому числі, і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Оскільки на даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості не сформований Кабінетом Міністрів України, а тому відповідач не включений до реєстру, списання заборгованості є неправомірним, а припинення провадження у цій справі незаконним.

Так, 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Позивач нарахував пеню, інфляційні та 3% річних на основну заборгованість за спожитий в період з січня по грудень 2015 року природний газ, яка була у повному обсязі погашена відповідачем 26.01.2016 року (останній платіж).

Позивач заперечує застосування до спірних правовідносин, на час розгляду справи, норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та наполягає на розгляді справи по суті спору.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що між сторонами існує спір щодо нарахованих та заявлених до стягнення у даній справі пені, інфляційних втрат та річних.

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 43, 82 ГПК України, мав вирішити спір по суті, дослідивши обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, заперечення на них, та прийняти рішення за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" .

А тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення провадження у справі за відсутністю предмета спору.

Згідно із п.2 ч.1 ст.103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги (подання) має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з ч.7 ст.106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає задоволенню частково, а ухвала господарського суду Вінницької області від 16.01.2017р. у справі №902/932/16 - скасуванню, з направленням даної справи на розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013р. №7, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 16 січня 2017 року у справі №902/932/16 скасувати.

3. Справу №902/932/16 передати на розгляд до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.