номер провадження справи 4/11/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017 Справа № 908/112/17

м. Запоріжжя

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Світанок» (85610, Донецька область, Маріїнський район, с. Новоселидівка, вул. Миру (Леніна), буд. 1 Б)

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України (Кірова), буд. 175)

про стягнення суми 7412,28 грн

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2, довіреність № 4 від 23.01.2017;

від відповідача не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

18.01.2017 до Господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Світанок» з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» про стягнення 109042,05 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2017 справу № 908/112/17 призначено до розгляду суді ОСОБА_3

Ухвалою від 19.01.2017 порушено провадження у справі № 908/112/17, справі присвоєно номер провадження 4/11/17, судове засідання призначено на 13.02.2017, у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

За письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи 13.02.2017 здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 13.02.2017 справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. ст. 526, 530, 536, ч. 2 ст. 625, ч. 3 ст. 692 Цивільного кодекс України, ст. 193, ч. 6 ст. 231, ст. 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 5, 12, 15, 49, 54, 57, 61 Господарського процесуального кодексу України і полягають в тому, що на виконання договору поставки № 1 від 08.01.2016 позивачем було поставлено відповідачеві живу худобу на загальну суму 265815,00 грн, за який останній розрахувався не в повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 105000,00 грн. Враховуючи прострочення сплати основного боргу, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1772,05 грн пені, 1890,00 грн інфляційних нарахувань та 380,00 грн 3% річних.

Відповідач у відзиві від 31.01.2017 на позовну заяву проти позову заперечує. Зазначає, що поставка товару 23.11.2016 відбулася не на виконання Договору поставки № 1 від 08.01.2016, а на підставі позадоговірних відносин, які склалися між сторонами. Враховуючи зазначене, розрахунок 3% річних, пені та інфляційних втрат був зроблений позивачем безпідставно. Первинними документами, що надані позивачем до позовної заяви, строк оплати не встановлено. В наданій позивачем накладній не зазначено посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та посилання на укладений між сторонами Договір. Також, позивачем не надано довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, що ставить під сумнів їх передання.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд розглянути справу № 908/112/17 без участі представника відповідача на підставі матеріалів, які знаходяться в матеріалах справи.

13.02.2017 від відповідача надійшло клопотання, в якому він зазначив про здійснення поставки 23.11.2016 на підставі позадоговірних відносин та вказав, що 06.02.2017 сплатив на користь позивача грошові кошти в сумі 105000,00 грн. Оскільки поставка товару відбулася на підставі позадоговірних відносин, які склалися між позивачем та відповідачем, то розрахунок 3% річних, пені та інфляційних втрат були зроблені позивачем безпідставно. Просить у позові відмовити у повному обсязі, розглянути справу № 908/112/17 без участі представника відповідача, на підставі матеріалів, які знаходяться в матеріалах справи.

Розглянувши в судовому засіданні 13.02.2017 клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника, суд вважає за можливе клопотання задовольнити.

В судовому засіданні 13.02.2017 представником позивача було подано заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій останній зазначив про часткове погашення відповідачем суми заборгованості, а саме основного боргу 105000,00 грн. На дату подання позовної заяви (12.01.2017) строк прострочення виконання зобовязання складав 44 дні. Фактично до дати погашення суми основного боргу 06.02.2017 період прострочення є більш тривалим 69 днів. У звязку зі сплатою боргу позивач зменшує суму позовних вимог та просить стягнути з відповідача 595,00 грн 3% річних за період з 29.11.2015 по 06.02.2017, 2778,90 грн інфляційних втрат за період листопад 2016 січень 2017 та 4038,38 грн пені за користування чужими коштами за період з 29.11.2015 по 05.02.2017.

Розглянувши в судовому засіданні 13.02.2017 заяву позивача про зменшення позовних вимог, суд прийняв її як таку, що подано з дотриманням ст. 22 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, з 13.02.2017 ціна позову по справі № 908/112/17 складає 7412,28 грн (595,00 грн 3% річних + 2778,90 грн інфляційних втрат + 4038,38 грн пені за користування чужими коштами).

Крім того, в судовому засіданні 13.02.2017 представником позивача було подано заяву про повернення судового збору.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

08.01.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Світанок» (Постачальник, позивач у справі) та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Мелітопольський мясокомбінат» (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки живої худоби та птиці № 1 (далі Договір), згідно п. 1.1 якого Постачальник зобовязується систематично передавати у власність Покупцю живу худобу та птицю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити зазначену худобу та птицю на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору кількість, асортимент та ціна живої худоби та птиці визначаються згідно з приймальних квитанцій ПК-1, додатку № 1 (протокол узгодження цін), які є невідємною частиною цього Договору.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що поставка худоби та птиці здійснюється по належним чином оформленим супровідним документам за заздалегідь узгодженому графіку.

Пунктом 4.2 Договору сторони визначили, що в момент поставки Постачальник зобовязаний надати Покупцю наступні документи: товарно-транспортні накладні, ветеринарне свідоцтво, податкові накладні (зареєстровані в електронному вигляді), копію довідки про види діяльності.

Згідно з пунктом 4.4 Договору місцем приймання-передачі худоби та птиці є склад Продавця.

Відповідно до п. 5.1 Договору ціни на кожну партію худоби та птиці узгоджуються сторонами попередньо, про що складається протокол узгодження цін, який підписується обома сторонами і є невідємною частиною цього Договору (додаток № 1).

Пунктом 5.2 Договору оплата худоби та птиці здійснюється на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 3-х банківських днів з моменту передачі живої худоби та птиці Покупцю.

Згідно з п. 9.1 Договору поставка здійснюється за усним погодженням сторін в день оформлення приймальний квитанцій ПК-1.

Відповідно до п. 9.2 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016.

Сторонами до Договору № 1 від 08.01.2016 було підписано Протокол узгодження ціни на поставку живої худоби та птиці на ПАТ «Мелітопольський мясокомбінат» від ТОВ «АФ «Світанок», в якому дійшли згоди на приймання Покупцем 23.11.2016 живої худоби КРХ мол. 400 2-3 кат. За ціною 2700 грн в т. ч. ПДВ. Також, сторонами було підписано Специфікацію № 9 від 23.11.2016 на поставку свині у кількості 100 голів за ціною 2700 грн, в т. ч. ПДВ.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачеві товар в кількості 99 голів на загальну суму 265815,00 грн, за який відповідач у встановлений Договором строк розрахувався лише частково, сплативши23.11.2015 160815,00 грн. Таким чином, за ОСОБА_1 акціонерним товариством «Мелітопольський мясокомбінат» утворилась заборгованість в сумі 105000,00 грн.

06.02.2017 року відповідачем заборгованість у розмірі 105000,00 грн була погашена, що підтверджується платіжним дорученням № 254727 від 06.02.2017, належним чином засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» 595,00 грн 3% річних за період з 29.11.2015 по 06.02.2017, 2778,90 грн інфляційних втрат за період листопад 2016 січень 2017 та 4038,38 грн пені за користування чужими коштами за період з 29.11.2015 по 05.02.2017, нарахованих у звязку з простроченням оплати основного боргу в сумі 105000,00 грн по Договору поставки № 1 від 08.01.2016.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань по Договору поставки № 1 від 08.01.2016 підтверджено матеріалами справи.

Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача про здійснення поставки у позадоговірному порядку, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами визначено строк дії Договору № 1 від 08.01.2016 до 31.12.2016 - тобто поставка від 23.11.2016 відбулася в межах вказаного строку; найменування поставленого товару (свині) та дата поставки (23.11.2016) відповідає предмету та даті, визначеним у протоколі узгодження ціни на поставку живої худоби та птиці та Специфікації № 9, які є невідємною частиною Договору № 1 від 08.01.2016 (п. п. 1.2, 3.1, 5.1). Таким чином, товар, поставлений за спірною накладною, та товар, поставку якого 23.11.2016 сторони погодили за Договором, можливо ідентифікувати. Крім того, у накладній передбачено ціну, асортимент, кількість товару, дату поставки, а також зафіксовано факт його приймання-передачі.

При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що між сторонами існує інший договір, ні ж той, на який посилається позивач, і який є наявним у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, відноситься, зокрема, накладна, форма якої є типовою формою первинного обліку, затвердженою відповідними нормативно-правовими актами. Разом з тим, жодним нормативно-правовим актом не встановлено вимог щодо зазначення у видатковій накладній підстави для здійснення господарської операції, зокрема, обовязок зазначати у видатковій накладній реквізитів договору, на виконання якого передано товар.

Таким чином, на поставку товару за накладною № 3454 від 23.11.2016 має поширюватися правове регулювання, встановлене Договором № 1 від 08.01.2016.

Відповідно до п. 5.2 Договору, оплата худоби та птиці здійснюється на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 3-х банківських днів з моменту передачі живої худоби та птиці Покупцю. Враховуючи, що поставку здійснено 23.11.2016, суд дійшов висновку, що останнім днем для здійснення відповідачем оплати за отриманий товар є 28.11.2016. Разом з тим, оплату 105000,00 грн відповідачем здійснено 06.02.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 254727 від 06.02.2017.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за користування чужими грошовими коштами позивач обґрунтовує ч. 6 ст. 231 ГК України та ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовим коштами.

Разом з тим, будь-яких домовленостей щодо встановлення нарахування пені за порушення зобов'язань сторонами по Договору не погоджувалось. Також, Договором не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами. Щодо посилання позивача на ч. 6 ст. 231 ГК України, то у зазначеній нормі встановлюється, що проценти за користування чужими коштами визначаються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, тобто встановлюється розрахунок таких відсотків, а не визначається конкретна відсоткова ставка (розмір) процентів.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача пені за користування чужими коштами є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання вимоги про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд дійшов висновку, що він не є вірним та містить арифметичні помилки. Сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, складає 594,70 грн за період з 29.11.2016 по 05.02.2017 (69 днів прострочки). В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Згідно з п. 2 ОСОБА_4 господарського суду від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки при його здійсненні не враховано положень, зазначених вище. Сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача, складає 2110,40 грн за період з грудня 2016 по січень 2017. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 594,70 грн 3 % річних та 2110,40 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у розмірі 35,64 грн підлягає поверненню позивачу за його заявою, про що винесено окрему ухвалу.

Керуючись ст. ст. 549, 610, 611, 612, 625, 655, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 230, 231, 265 ГК України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Світанок» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» про стягнення 7412,28 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України (Кірова), буд. 175, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Світанок» (85610, Донецька область, Маріїнський район, с. Новоселидівка, вул. Миру (Леніна), буд. 1 Б, ) 594 (пятсот девяносто чотири) грн 70 коп. 3 % річних, 2110 (дві тисячі сто десять) грн 40 коп. інфляційних втрат та 583 (пятсот вісімдесят три) грн 92 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 15 лютого 2017 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.