ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року Справа № 923/599/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Скадовської філії ДП "Адміністрація морських портів України", м. Скадовськ

до Державного підприємства "Скадовський морський торговельний порт", м. Скадовськ

про стягнення 385815,51 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - представник ОСОБА_1, довіреність №20 від 27.12.2016р.

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Скадовоської філії ДП "Адміністрація морських портів України" 07.06.2016р. звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з державного підприємства "Скадовський морський торговельний порт" заборгованість у розмірі 385815,51 грн., з якої: 212435,18 грн. - сума основного боргу, 158578,94 грн. - сума інфляційних втрат, 14801,39 грн. - сума 3% річних. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договорів "Про відшкодування витрат за споживання електроенергії" №108-10/12-13 від 02.12.2013р., №08-10/01-14 від 02.01.2014р., №74-10/10-13 від 01.10.2013р., №40-10/01-14 від 27.03.2014р., на положення ст.ст. 525, 530,610, 611, 629 ЦК України та ст.ст. 7, 20, 173, 174 ГК України.

Ухвалою від 08.06.2016р. суд прийняв позовну заяву та порушив провадження у справі.

Ухвалою від 08.08.2016р. суд продовжив строк вирішення спору у справі № 923/599/16 на 15 днів - до 23.08.2016р.

18 липня 2016 року відповідач у справі подав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнає суму основного боргу у розмірі 212435,18 грн., а у задоволенні вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних просить відмовити, оскільки позивачем не виконані умови пунктів 2.3. договорів. Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 77-83).

Ухвалою від 18.08.2016р. суд призначив у справі судово-економічну експертизу та зупинив провадження по справі №923/599/16.

20 грудня 2016р. до суду від Херсонського відділення Науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок судово-економічної експертизи №337 від 16.12.2016р. по справі №923/599/16 (копії висновку з додатком сторонам додаються). Даний висновок з доданими до нього документами суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Ухвалою від 13.01.2017р. суд поновив провадження у справі №923/599/16 та призначив її до розгляду на 17 січня 2017 року, про що телефонограмами від 16.01.2017р. повідомив сторін.

Ухвалою від 17.01.2017р. суд продовжив строк вирішення спору у справі № 923/599/16 на 15 днів - до 01.02.2017 року та відклав розгляд справи на 31.01.2017р.

Представник відповідача у судове засідання 31.01.2017р. не з'явився, витребуваних судом додаткових письмових пояснень по справі з урахуванням висновку експерта №337 від 16.12.2016р. не надав, про причини неявки і ненадання витребуваних доказів, суд не повідомив, не зважаючи на ті обставини, що належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Пункт 3.9.2 Постанови пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачає, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 31.01.2017р., не визнавалась судом обовязковою, про наявність у сторони доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу по суті, відповідач у справі не повідомляв.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, а тому суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у даному судовому засіданні.

За таких обставин, відповідно до статті 75 ГПК України, справа розглядається без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Скадовської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (надалі - позивач або власник) і Державним підприємством "Скадовський морський торговельний порт" (надалі - відповідач або підприємство) були укладені договори "Про відшкодування витрат за споживання електроенергії", а саме: №108-10/12-13 від 02.12.2013р., №08-10/01-14 від 02.01.2014р., №74-10/10-13 від 01.10.2013р., №40-10/01-14 від 27.03.2014р,. (надалі - договори).

Відповідно до умов вказаних договорів відповідач повинен відшкодовувати позивачу витрати по сплаті послуг за споживання електроенергії, плата за які розраховувалась згідно тарифу обленерго, діючого на момент сплати, на підставі акту-розрахунку використання електроенергії за кожен місяць .

Відповідно до п.2.3. договорів, відповідач зобов'язаний відшкодовувати позивачу витрати по сплаті послуг за споживання електроенергії та використання електричних мереж, щомісячно протягом п'яти банківських днів з моменту виставленого позивачем рахунку. Рахунок позивачем виставляється 5 числа місяця наступного за розрахунковим.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач всупереч умов п.1.1. п.2.3 договорів за період з вересня 2013 року по травень 2016 року повністю не відшкодовував позивачу витрати по сплаті послуг за споживання електроенергії, в результаті чого, станом на 01.06.2016р. виникла заборгованість у розмірі 212435,18 грн.

Отже, у зв'язку із неповною сплатою відповідачем 212435,18 грн. витрат за споживання електроенергії за період з вересня 2013 року по травень 2016 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 212435,18 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 158578,94 грн. та суму 3% річних у розмірі 14801,39 грн.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Приписами ч.1 ст. 628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 212435,18 грн., яка виникла у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань по відшкодуванню позивачу витрати по сплаті послуг за споживання електроенергії за період з вересня 2013 року по травень 2016 року.

Доказів погашення заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 212435,18 грн., відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення суми боргу у розмірі 212435,18 грн. є доведеними і обґрунтованими.

Крім того, через несвоєчасне виконання зобов'язань, позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати у розмірі 158578,94 грн. та 3% річних у розмірі 14801,39 грн., у зв'язку з чим суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, приписами статей 534, 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України, а також статтями 229-234 Господарського кодексу України.

З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто прострочення у виконанні зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й серед іншого інфляційні нарахування, що обраховуються як добуток від суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов'язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; відтак прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У відзиві на позовну заяву відповідач не визнав та просить відмовити позивачу у задоволенні вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки позивачем не виконані умови пунктів 2.3. договорів.

Ухвалою від 18.08.2016р. суд призначив судово-економічну експертизу, доручивши її проведення експертам Херсонського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6).

На вирішення судово-економічної експертизи були поставлені наступні питання:

- Чи підтверджується документально (з урахуванням п.2.3. договорів) розмір заборгованості з інфляційних нарахувань у розмірі 158578,94 грн. та 3% річних у розмірі 14801,39 грн. згідно розрахунків державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Скадовської філії ДП "Адміністрація морських портів України" перед державним підприємством "Скадовський морський торговельний порт", відповідно до умов договорів "Про відшкодування витрат за споживання електроенергії" №108-10/12-13 від 02.12.2013р., №08-10/01-14 від 02.01.2014р., №74-10/10-13 від 01.10.2013р., №40-10/01-14 від 27.03.2014р.?

- Якщо ні, то який саме розмір заборгованості з інфляційних нарахувань та 3% річних підтверджується документально за вказані позивачем періоди ?.

20 грудня 2016 року до суду від Херсонського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов Висновок судово-економічної експертизи №337 від 16.12.2016р. (а.с. 129-141), в якому експерт на поставлені судом питання надає наступний висновок: "Документально (з урахуванням п.2.3 договорів) згідно розрахунків державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Скадовської філії ДП "Адміністрація морських портів України" перед державним підприємством "Скадовський морський торговельний порт", відповідно до умов договорів "Про відшкодування витрат за споживання електроенергії" №108-10/12-13 від 02.12.2013р., №08-10/01-14 від 02.01.2014р., №74-10/10-13 від 01.10.2013р., №40-10/01-14 від 27.03.2014р. заборгованість з інфляційних нарахувань у розмірі 158578,94 грн. та 3% річних у розмірі 14801,39 грн. не підтверджується, а підтверджується у наступних сумах: інфляційні втрати - 158917,51 грн., 3% річних від суми боргу-14356,32 грн."

За таких обставин, з урахуванням Висновку судово-економічної експертизи №337 від 16.12.2016р., суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 158578,94 грн. підлягають задоволенню повністю, а в частині стягнення суми 3% річних підлягають частковому задоволенню, лише у розмірі 14356,32 грн. Отже, 3% річних у розмірі 445,07 грн. заявлені позивачем до стягнення безпідставно, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи відповідача, які викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог щодо частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах та спростовуються вищевикладеним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору та за проведення судово-економічної експертизи відносяться на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представника позивача про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Скадовський морський торговельний порт" (75700, Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Пролетарська, 2, код ЄДРПОУ - 01125703) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Скадовської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (75700, Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Пролетарська, 2, код ЄДРПОУ - 38728486) суму основного боргу у розмірі 212435,18 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 158578,94 грн., суму 3% річних у розмірі 14356,32 грн., суму судових витрат за проведення експертизи у розмірі 10251,78 грн. та по сплаті судового збору у розмірі 5780,55 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Накази видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.02.2017р.

Суддя С.В. Нікітенко