Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" лютого 2017 р. Справа № 906/1313/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 16.08.2017;

ОСОБА_2 - довіреність від 16.08.2017;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирщина-Агро" (с. Дубовець Житомирський район Житомирська область)

про стягнення 149500,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 149500,00грн., з яких: 115000,00грн. - основний борг, 34500,00грн. - штраф. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про надання послуг позивач надав послуги по внесенню добрив, а відповідач належним чином зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 149500,00грн.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. На виконання вимог ухвали суду надали копію договору про надання послуг №120315 від 12.05.2015, копію акту прийомки-передачі виконаних робіт від 30.06.2015 та оригінал акту звірки розрахунків за період з березня 2015 по січень 2017, підписаний представниками сторін станом на 17.01.2017. Крім того, заявили клопотання про повернення з бюджету надмірно сплаченого судового збору.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав, причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.01.2017.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови (п.3.9.2 постанови ВГСУ №18).

Відповідно до ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирщина-Агро" (замовник/відповідач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (виконавець/позивач) укладено договір про надання послуг №120315 (а.с.9-12), за умовами якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги у рослинництві, із використанням сільськогосподарської техніки (надалі - техніка), в порядку та на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов'язується оплатити виконані роботи.

Відповідно до розділу 2 договору виконавець надає замовнику послуги з поверхневого внесення карбамідо-аміачної суміші (КАС) (надалі - послуги) на полях замовника (надалі - поля та місця робіт), самохідним оприскувачем "Роса", на орієнтовній площі обробітку 1500 га, з орієнтовною датою початку робіт 14.03.2015, орієнтовною датою закінчення робіт 28.03.2015. Вартість послуг складає 100,00грн./га. Орієнтовна сума договору складає 150 000,00 грн.

Згідно п.3.1 договору замовник зобов'язаний здійснити попередню оплату у розмірі 30 000,00 гривень.

Зазначена у цьому договорі попередня оплата проводиться в повному обсязі до дати початку робіт (п.3.2 договору).

Прийняття послуг Замовником за кількістю та якістю проводиться окремо по кожному полю, шляхом підписання вповноваженими представниками сторін звітів наданих послуг (п.3.3 договору).

Замовник зобов'язується оплатити виконані роботи (надані послуги) впродовж 3 банківських днів з дати підписання уповноваженими особами сторін актів виконаних робіт (наданих послуг) (п.3.4 договору).

Позивач на виконання умов договору про надання послуг №120315 від 12.03.2015 надав відповідачу послуг по внесенню добрив на загальну суму 201000,00 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом прийомки - передачі виконаних робіт від 30.06.2015 (а.с.13).

Відповідач умови договору №120315 від 12.03.2015 щодо оплати за отримані послуги виконав частково на суму 86000,00грн.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем на день звернення до суду склав 115000,00грн., що і стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обов'язку щодо своєчасної оплати заборгованості за отримані послуги, позивач просить стягнути з відповідача крім основного боргу, 34500,00грн. - штрафу.

З огляду на предмет і характер зобов'язань, взятих сторонами в договорі, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 63 "Послуги. Загальні положення", ст. 901, 903 ЦК України (договір про надання послуг).

Відповідно до вказаних статей за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї статі застосовуються до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

Господарські зобов'язання можуть виникати, відповідно до ст. 174 ГК України, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 115000,00грн. належним чином доведений та документально підтверджений, в тому числі і актом звірки розрахунків, підписаним представниками сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирсщина-Агро" боргу є обґрунтованими.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Пунктом 5.6 договору визначено, що у випадку прострочення оплати виконаних робіт (наданих послуг) за цим договором більше ніж на 30 календарних днів замовник зобов'язується сплатити на користь виконавця разовий штраф у розмірі тридцяти відсотків від суми заборгованості. При цьому сторони погоджують строк позовної давності тривалістю три роки для стягнення зазначеного в цьому пункті договору штрафу.

Перевіривши розрахунок штрафу, наведеного в тексті позовної заяви (а.с.4), суд вважає його обґрунтованим, оскільки штраф нарахований відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного сторонами договору та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача за правилами ст.49 ГПК України.

Щодо клопотання представників позивача про повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченого судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" (далі-Закон), сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст. 7 Закону зазначено, що у випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачем судовий збір сплачено в сумі 2760,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №71 від 21.12.2016, оригінал якого міститься в матеріалах справи, тобто позивачем було зайво сплачено 517,50грн.

Враховуючи вищевикладене, суд на підставі вказаної норми Закону дійшов висновку про необхідність повернення ФОП ОСОБА_3 з Державного бюджету України 517,50грн.судового збору.

Керуючись ст.7 Закону України "Про судовий збір", ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирщина-Агро" (12411, Житомирська область, Житомирський район, с. Дубовець, вул. Залізнична, буд.1-Б, )

- на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1):

- 115000,00грн. - основний борг;

- 34500,00грн. - штраф;

- 2242,50грн. - судового збору.

3. Повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

- з Державного бюджету України - 517,50грн. надмірно сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09 лютого 2017 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою)

3 - відповідачу (рек. з повід.)