ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.02.17р. Справа № 904/11801/16

За позовом Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради (м. Кам'янське, Дніпропетровської області)

до Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (м. Київ) в особі Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська від 20.03.2013 у загальному розмірі 1 748 грн. 73 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - заступник юридичного відділу (довіреність № 04-01/3679 від

13.12.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 - юрисконсульт 1 категорії (довіреність № 12/124 від

14.11.2016)

ОСОБА_3 - начальник поштамту (довіреність № 632 від 13.01.2017)

СУТЬ СПОРУ:

Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (далі - відповідач) заборгованість за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська від 20.03.2013 у загальному розмірі 1 748 грн. 73 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 707 грн. 83 коп. - основний борг;

- 145 грн. 17 коп. - пеня;

- 876 грн. 46 коп. - неустойка;

- 19 грн. 27 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська від 20.03.2013 в частині повної та своєчасної сплати орендної плати за період з 01.05.2015 по 19.02.2016 у встановлений договором строк, наявністю боргу у сумі 707 грн. 83 коп. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 3.8. договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 21.06.2015 по 20.08.2016 в сумі 145 грн. 17 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01.06.2015 по 31.12.2015 у сумі 19 грн. 27 коп. Також, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача неустойку у відповідності до норм частини 2 статі 785 Цивільного кодексу України за період прострочення з 20.02.2016 по 19.09.2016 в сумі 876 грн. 46 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 28.12.2016.

У судове засідання 28.12.2016 з'явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання 28.12.2016 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, витребуваних судом документів не надав.

При цьому, судом було зауважено, що з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин у справі, а також надання об'єктивної оцінки доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне витребувати додаткові докази.

Ухвалою суду від 28.12.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 18.01.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Від позивача надійшла заява (вх.суду 3084/17 від 18.01.2017), до якої він долучив витребувані судом документи.

У судове засідання 18.01.2017 з'явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання 18.01.2017 вдруге не з'явився, причин неявки суду не повідомив, витребуваних судом документів не надав.

Ухвалою суду від 18.01.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 06.02.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від відповідача надійшла заява (вх.уду 7453/17 від 06.02.2017), в якій він просив суд долучити до матеріалів справи додаткові докази.

У судове засідання 06.02.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 06.02.2017 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.02.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що спірним приміщенням не користувався; протягом періоду, який складає більше року, завертався до позивача із заявами про дострокове припинення спірного договору оренди. Крім того, після закінчення терміну дії спірного договору саме з вини позивача не було підписано акт про повернення майна з оренди, оскільки останній ухилявся від отримання страхового відшкодування, після чого можливе було б відновлення пошкодженого майна, а також не приймав приміщення з оренди до приведення його у належний стан. Отже, вина відповідача у несвоєчасному поверненні майна з оренди відсутня, а нарахування неустойки у відповідності до норм частини 2 статі 785 Цивільного кодексу України за період прострочення з 20.02.2016 по 19.09.2016 є неправомірним.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 06.02.2017 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду).

Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.02.2017 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 20.03.2013 між Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради (далі - орендодавець, позивач) та Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" в особі начальника Центру поштового зв'язку № 5 Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (далі - орендар, відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська (далі - договір, а.с.13-15), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно - нежитлове вбудоване приміщення площею 15,7 кв.м., розміщене за адресою: проспект Леніна, 64, що перебуває на балансі Комунального підприємства "Дніпродзержинське житлове об'єднання" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку і становить 22 294 грн. 00 коп. ОСОБА_4 передається в оренду з метою розміщення об'єкту поштового зв'язку на площі, що використовується для надання послуг поштового зв'язку (пункти 1.1. та 1.2. договору).

У пункті 10.1. договору сторони визначили, що договір укладено строком до моменту відчуження, але не більше ніж на два роки одинадцять місяців, що діє з 20.03.2013 до 19.02.2016 включно.

Так, позивач звернувся із позовною заявою до суду, в якій вказує на порушення відповідачем зобов'язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська від 20.03.2013 в частині повної та своєчасної сплати орендної плати за період з 01.05.2015 по 19.02.2016 у встановлений договором строк, відповідно, на наявність боргу у сумі 707 грн. 83 коп. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 3.8. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 21.06.2015 по 20.08.2016 в сумі 145 грн. 17 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01.06.2015 по 31.12.2015 у сумі 19 грн. 27 коп. Також, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача неустойку у відповідності до норм частини 2 статі 785 Цивільного кодексу України за період прострочення з 20.02.2016 по 19.09.2016 в сумі 876 грн. 46 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами, внаслідок укладання договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська від 20.03.2013, виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір оренди є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме: майново-господарських зобов'язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в статті 759 Цивільного кодексу України та статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина 1 статті 760 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 2.1 договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами даного договору та акта приймання передавання майна.

Так, 20.03.2013 на виконання умов договору між орендодавцем та орендарем було підписано акт приймання-передачі в оренду майна, в якому сторони вказали, що на підставі договору оренди (наказ від 20.03.2013 № 02/111) Комунальне підприємство "Дніпродзержинське житлове об'єднання" передає орендарю - Українському державному підприємству поштового зв'язку "Укрпошта" вбудоване нежитлове приміщення за адресою: проспект Леніна, 64 (загальна площа 15,7 кв. м.) в тимчасове користування (оренду) (а.с.17).

Враховуючи положення укладеного договору та приймаючи до уваги підписання сторонами акту від 20.03.2013, суд дійшов висновку стосовно належного виконання орендодавцем обов'язку щодо надання відповідачу в оренду нежитлового вбудованого приміщення площею 15,7 кв.м., розташованого за адресою: проспект Леніна, 64.

Згідно зі статтею 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частини 3 статті 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вплачувати орендну плату. Аналогічні положення містяться в пункті 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до частин 1 та 4 статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частинами 1 та 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" також передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди.

При укладенні договору у розділі 3 договору сторонами були визначені умови щодо розміру та порядку сплати орендної плати, а саме:

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженої рішенням міської ради і становить без ПДВ за перший місяць оренди - грн. У разі, якщо неможливо зробити розрахунок орендної плати за перший місяць оренди (при відсутності інформації про індекс інфляції). Цей пункт викладається в такій редакції: орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженої рішенням міської ради, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2013 року - 112 грн. 48 коп. з урахуванням індексу інфляції за 01 місяць 2013 року індекс - 1,002. Орендна плата за перший місяць оренди - березень 2013 року визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за березень 2013 року (пункти 3.1. та 3.2. договору);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.4. договору);

- орендна плата перераховується до міського бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% відповідно: не пізніше останнього дня місяця, за який здійснюється нарахування. В разі відсутності індексу інфляції за розрахунковий місяць, перерахування здійснюються в сумі орендної плати, визначеної в попередньому місяці (перший місяць оренди - в сумі орендної плати визначеної за результатами конкурсу) та до 20 числа місяця наступного за розрахунковим перераховується скоригована частина суми орендної плати, визначена з урахуванням офіційно опублікованого індексу інфляції за розрахунковий місяць; сума заборгованості по орендній платі, яка виникла на перше число місяця, наступного за розрахунковим, підлягає корегуванню на індекс інфляції (пункт 3.7. договору);

- орендна плата, яка перераховується пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (пункт 3.8. договору).

При цьому, розділ 3 договору кореспондується з положеннями частин 1 та 2 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в яких встановлено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

У додатковій угоді до договору від 21.05.2014 сторони дійшли згоди,

- пункт 3.2. розділу 3 викласти в наступній редакції: "3.2. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженої рішенням міської ради, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку травень 2014 року - 124 грн. 66 коп. з урахуванням індексу інфляції за квітень місяць 2014 року індекс - 1,033. Орендна плата за перший місяць оренди - травень 2014 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за травень 2014 року.

- пункт 3.7. розділу 3 викласти в наступній редакції: "3.7. Орендна плата перераховується до міського бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 30% та 70% відповідно:

1) Не пізніше останнього дня місяця, за який здійснюється нарахування. В разі відсутності індексу інфляції за розрахунковий місяць, перерахування здійснюється в сумі орендної плати, визначеної в попередньому місяці (перший місяць оренди - в сумі орендної плати визначеної за результатами конкурсу) та до 20 числа місяця наступного за розрахунковим, перераховується скоригована частина суми орендної плати, визначена з урахуванням офіційно опублікованого індексу інфляції за розрахунковий місяць;

2) Сума заборгованості по орендній платі, яка виникла на перше число місяця наступного за розрахунковим підлягає корегуванню на індекс інфляції (а.с.24).

Крім того, згідно з пунктом 5.4. договору відповідач зобов'язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем умови договору в частині повного та своєчасного внесення орендної плати позивачу за період користування орендованим майном з 01.05.2015 по 19.02.2016 у повному обсязі не виконані, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 707 грн. 83 коп.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також з наступного

В силу положень статей 525 та 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, сторонами було визначено строки сплати орендної плати у пункті 3.7. договору.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з нормами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи підтверджується, що зобов'язання щодо сплати орендної плати у визначені договором терміни, відповідачем, починаючи з травня 2015 року, порушувалися, орендна плата у повному обсязі не вносилася.

Так, матеріалами справи підтверджується, що всупереч умовам договору оренди, а також порушуючи норми діючого законодавства, відповідач свої зобов'язання у повному обсязі не виконав, орендну плату за період з 01.05.2015 по 19.02.2016 (закінчення терміну дії договору, пункт 10.1. договору) у встановлений договором строк не оплатив, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 707 грн. 83 коп.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів сплати орендної плати в період з 01.05.2015 по 19.02.2016 відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний період сумі 707 грн. 83 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував.

З приводу заперечень відповідача щодо того, що спірним приміщенням він фактично не користувався, крім того, протягом періоду, який складає більше року, завертався до позивача із заявами про дострокове припинення спірного договору оренди, суд зазначає таке.

У пункті 10.1. договору сторони визначили, що договір укладено строком до моменту відчуження, але не більше ніж на два роки одинадцять місяців, що діє з 20.03.2013 до 19.02.2016 включно.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Посилання відповідача на наявність звернень до позивача із заявами про дострокове припинення спірного договору, не можуть прийматися до уваги судом, оскільки дострокове припинення договору не було погоджено обома сторонами та, відповідно, оформлене у вигляді додаткової угоди до договору або у інший спосіб. Отже, договір діяв до 19.02.2016 включно. Крім того, як вбачається з наявної у справі переписки між сторонами, позивач заперечував проти дострокового припинення договору, оскільки відповідач не мав змоги повернути йому орендоване майно у належному стані.

Враховуючи викладене, відповідач був зобов'язаний сплачувати орендну плату за договором по 19.02.2016 включно.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги виконання позивачем своїх обов'язків щодо надання відповідачу в оренду спірного майна, а також відсутність з боку відповідача платежів по орендній платі за період з 01.05.2015 по 19.02.2016, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська від 20.03.2013, положення статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 707 грн. 83 коп. визнаються судом обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладенні договору, у пункті 3.8. сторони домовились, що орендна плата, яка перераховується пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

На підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, була нарахована пеня за загальний період прострочення з 21.06.2015 по 20.08.2016 в сумі 145 грн. 17 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем вірно визначені періоди прострочення, вказані вірно суми заборгованості у них, в межах вказаних періодів проведено арифметично вірний розрахунок.

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем та доданий до матеріалів справи, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 145 грн. 17 коп. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо внесення орендної плати за період з 01.05.2015 по 19.02.2016 у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були нараховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати за загальний період прострочення з 01.06.2015 по 31.12.2015 у сумі 19 грн. 27 коп.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що в ньому вірно визначено періоди прострочення, а також застосовані вірні вихідні дані, арифметично розрахунки проведені вірно. Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, визнається судом обґрунтованим, а вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 19 грн. 27 коп. визнаються правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача неустойку у відповідності до норм частини 2 статі 785 Цивільного кодексу України за період прострочення з 20.02.2016 по 19.09.2016 в сумі 876 грн. 46 коп.

Щодо вказаних позовних вимог позивача суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5.9. договору орендар зобов'язаний в день укладення договору застрахувати орендоване майно не менш, ніж на його вартість за звітом про оцінку на користь орендодавця і надати орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди майно було застрахованим.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане зобов'язання відповідачем було виконано та відповідно до страхового сертифікату № 1400561 від 08.04.2014 до генерального договору страхування МО № 1400088 добровільного страхування майна від 29.01.2014, орендоване майно було застраховане (а.с.25).

При цьому, 06.04.2015 в орендованому приміщенні було скоєно викрадання металевих дверей невідомими особами (заява до правоохоронних органів від 07.04.2015, заява про настання події від 08.04.2015).

Після настання страхового випадку, позивач надав лист від 19.06.2015, в якому просив страхову компанію здійснити страхову виплату на користь відповідача, щоб останній привів орендоване майно у належний стан та мав можливість його передачі позивачу за актом приймання-передачі (повернення з оренди) (а.с. 32 на звороті).

Як вказували у судовому засіданні представники сторін, протягом тривалого часу сторони не могли узгодити хто саме буде отримувати страхове відшкодування, а також здійснювати ремонт в орендованому приміщення, оскільки за договором страхування вигодонабувачем є позивач, але у відповідача за договором наявний обов'язок повернення майна з оренди в належному стані, а саме: у пункті 5.11. договору орендар зобов'язався у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві або підприємству/товариству, указаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Крім того, у пункті 5.5. відповідач зобов'язався забезпечити збереження орендованого майна, запобігти його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки.

Як підтверджено позивачем та відповідачем, після отримання балансоутримувачем страхової виплати, орендоване майно було приведено у належний стан та за актом прийому-передачі від 19.09.2016 повернуто з оренди відповідачем.

Так, у вказаному акті від 19.09.2016 вказано, що у зв'язку зі звільненням нежитлового приміщення по проспекту Свободи (проспект Леніна), 64, орендар - Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" передає, а балансоутримувач - Комунальне підприємство "Дніпродзержинське житлове об'єднання" приймає вбудоване нежитлове приміщення за адресою: проспект Свободи (проспект Леніна), 64, загальною площею 15,7 кв. м. Заборгованість з орендної плати згідно з актами звірки становить станом на 12.09.2016 по КП "ДЖО - 212 грн. 40 коп. - земля, оренда - 2 768 грн. 39 коп.; Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно КМР - 1 686 грн. 34 коп. (а.с.18).

При цьому, вказаний акт підписано відповідачем із зауваженнями, а саме: відповідач вказав, що у зв'язку із тим, що орендоване приміщення не використовувалось, ЦПЗ № 5 зверталося листами № 16-71 від 09.04.2015, № 16-101 від 14.05.2015, № 09-197 від 16.06.2015, № 16-200 від 16.09.2015, № 16-50 від 11.03.2016. Відповідач вважає, що з його боку всі умови договору № 16-13/85-13 від 20.03.2013 оренди нерухомого майна, що належить комунальної власності територіальної громади м. Кам'янське та генерального договору 210 № 1400088 добровільного страхування майна 29.01.2014 виконані в повному обсязі, в зв'язку з чим відповідач наполягав вважати приміщення зданим - 14.05.2015. Заборгованість перед КП "ДЖО" та Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно з ВПЗ № 5 УДППЗ "Укропошта" - відсутні (а.с.18).

Отже, фактично орендоване приміщення було повернуто відповідачем 19.09.2016.

Відповідно до приписів частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Статтею 626 визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, яка, в силу приписів статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковою для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Отже, припинення договору та закінчення строку його дії не є тотожними поняттями.

Крім того, у пункті 3.11. договору сторони погодили, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість з орендної плати, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до міського бюджету та балансоутримувачу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, строк дії укладеного між сторонами договору закінчився 19.02.2016, у той час як фактично орендоване майно було повернуто відповідачем з оренди 19.09.2016.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. При цьому, зазначена неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 Цивільного кодексу України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня), (інформаційний лист Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування статей 785 та 786 Цивільного кодексу України" №01-06/735/2012 від 29.05.2012).

Вказані положення законодавства кореспондуються з умовами пункту 10.11. договору, в якому сторони погодили, якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Водночас, частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України зазначав, що для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно не виконав цього обов'язку (постанова Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-70гс14).

При цьому, обов'язковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, відповідно до вимог статті 614 ЦК України є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі № 3-85гс14).

Як встановлено судом, відповідачем не було передано спірне майно в зв'язку з його пошкодженням третіми особами (викраденням дверей), що було страховим випадком та у зв'язку з чим тривалий час сторонами вирішувалися питання щодо особи, яка отримає страхову виплату та відремонтує орендоване приміщення, що було обов'язковим до повернення спірного майна з оренди.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, а отже, у задоволенні вимог про стягнення неустойки в сумі 876 грн. 46 коп. суд відмовляє.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 62; ідентифікаційний код 25771603) на користь Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради (50931, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, ОСОБА_4 Калнишевського, будинок 2, ідентифікаційний код 20268696) 707 грн. 83 коп. - заборгованості з орендної плати, 145 грн. 17 коп. - пені, 19 грн. 27 коп. - інфляційних втрат, 687 грн. 35 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.02.2017.

Суддя ОСОБА_5