УХВАЛА

06.02.2017Справа № 910/592/17

За заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Український правовий альянс" від 25.07.2014

У справі №05-01/14

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

До ОСОБА_1

Про стягнення заборгованості, штрафу, пені

Суддя Спичак О.М.

Від заявника (боржника): ОСОБА_1,

Від стягувача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Український правовий альянс" від 25.07.2014 у справі №05-01/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, штрафу, пені - позов задоволено частково, а саме, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 2 210,21 грн - основного боргу, 226 672,30 грн - пені.

10.01.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування зазначеного рішення третейського суду та заява про поновлення строку на оскарження рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду мотивована тим, що:

- справа, у якій прийнято рішення, не підвідомча третейському суду відповідно до п.12 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки ОСОБА_1 на час укладення третейського застереження була нерезидентом;

- рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, питання вирішені судом виходять за межі такої угоди, оскільки всі спори сторони домовились вирішувати шляхом переговорів і лише у випадках недосягнення згоди, такі спори мають бути передані на вирішення третейського суду, проте, жодних переговорів щодо неналежного виконання умов договору між сторонами не велось;

- третейська угода є нікчемною, оскільки в ній відсутнє місце її укладення;

- склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону, оскільки порушено процедуру погодження складу третейського суду.

Ухвалою суду від 13.01.2017 Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 поновлено строк на оскарження рішення третейського суду та призначено заяву до розгляду на 27.01.2017.

20.01.2017 до Господарського суду міста Києва на запит суду від Третейського суду при Асоціації "Український правовий альянс" надійшла справа №05-01/14.

В судовому засіданні 27.01.2017 представник заявника подав письмові пояснення по справі.

Представник Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (позивача у третейській справі) в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 27.01.2017 розгляд справи відкладено на 06.02.2017.

В судовому засіданні 06.02.2017 заявник (боржник) підтримав заяву про скасування рішення третейського суду.

Представник стягувача в судове засідання 06.02.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122-4 ГПК України справа про оскарження рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом одного місяця з дня надходження до господарського суду заяви про скасування рішення третейського суду. Про час і місце розгляду справи повідомляються особи, які беруть участь у справі. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що неявка в судове засідання представника стягувача не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (продавець, стягувач) та ОСОБА_1 (покупець, боржник, заявник) був укладений договір про порядок та строки розрахунку за отриманий товар, відповідно до умов якого, покупець зобов'язався здійснити розрахунок в сумі 6 210,21 грн за отриманий товар, згідно акту звірки взаєморозрахунків від 13.02.2013 в строк до 05.10.2013. Загальна сума заборгованості за отриманий товар та неустойка за прострочку платежу становить 6 210,21 грн.

Як зазначав заявник, зазначений договір був укладений сторонами в межах правовідносин поставки, відповідно до якого ОСОБА_2 здійснювала поставку товару ОСОБА_1, який остання реалізовувала в мережах супермаркетів міста Житомира. В свою чергу, ОСОБА_1 здійснювала розрахунки за товар саме з рахунку, відкритого для ведення її підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 5.1 договору про порядок та строки розрахунку за отриманий товар від 13.02.2013 сторони погодили, що всі спори між сторонами за даним договором вирішуються шляхом переговорів; спори, з яких не було досягнуто згоди, вирішуються в Постійно діючому третейському суді при Асоціації «Український правовий альянс», згідно регламенту цього суду.

13.06.2014 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором про порядок та строки розрахунку за отриманий товар від 13.02.2013 в розмірі 231 640,46 грн.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс» від 25.07.2014 у справі №5-01/14 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 2 210,21 грн заборгованості та 226 672,30 грн пені.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням третейського суду боржник звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про скасування цього рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Статтею 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 122-5 ГПК України передбачено виключний перелік підстав, з яких може бути скасоване рішення третейського суду, зокрема, якщо:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Заявник, звертаючись до суду з заявою про скасування зазначеного рішення третейського суду зазначав про те, що справа, у якій прийнято рішення, не підвідомча третейському суду відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки заявник на час укладення третейського застереження був нерезидентом.

Правовий статус резидента визначений п.п. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, п. 50 ст. 4 Митного кодексу України.

Так, згідно п. 50 ст. 4 Митного кодексу України резиденти: а) юридичні особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України, з місцезнаходженням на її території, а також їх відокремлені підрозділи за кордоном, що не здійснюють господарської діяльності; в) фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Згідно п. 33 ст. 4 Митного кодексу України нерезиденти: а) юридичні особи, утворені відповідно до законодавства інших держав, які здійснюють свою діяльність за межами України, а також їх відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України, які не здійснюють господарську діяльність відповідно до законодавства України; в) фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації. Проте, відповідно до тимчасової посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1, виданої 29.05.2006 (безстроково) ВГІРФО УМВС, ОСОБА_1 має постійне місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 зареєстрована, як Фізична особа-підприємець згідно законодавства України з місцезнаходженням на її території (10020, АДРЕСА_1) та, як зазначала сама заявниця займається підприємницькою діяльністю в Україні.

З огляду на викладене, враховуючи положення п.п. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, п. 50 ст. 4 Митного кодексу України, ОСОБА_1 є резидентом та оскаржуване нею рішення, прийняте у справі, яка, враховуючи п. 12 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», підвідомча третейському суду.

Посилання заявника на те, що оскаржуване ним рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, питання вирішені судом виходять за межі такої угоди, оскільки всі спори сторони домовились вирішувати шляхом переговорів і лише у випадках недосягнення згоди, такі спори мають бути передані на вирішення третейського суду, проте, жодних переговорів щодо неналежного виконання умов договору між сторонами не велось, судом відхиляється з огляду на викладене нижче.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 2 цього Закону визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається в письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.01.2008 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Судом встановлено, що сторонами договору про порядок та строки розрахунку за отриманий товар від 13.02.2013 укладена третейська угода у вигляді третейського застереження, викладеного в п. 5.1 договору, щодо передачі спорів, які виникли між сторонами на вирішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс», а попереднє, до подання позову до третейського суду, звернення кредитора до боржника з пропозицією щодо вирішення спору, що виник, шляхом переговорів не передбачено законом і не є обов'язковим.

Серед іншого слід зазначити, що в матеріалах справи №05-01/14 Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс» наявна претензія Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про сплату заборгованості за договором про порядок та строки розрахунку за отриманий товар від 13.02.2013, надіслана на адресу ОСОБА_1 до звернення з позовом до третейського суду та отримана останньою 14.02.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 630.

В заяві про скасування рішення третейського суду заявник зазначав про те, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону, оскільки порушено процедуру погодження складу третейського суду, зокрема, не надіслано пропозицію щодо погодження кандидатури судді заявнику; справу було розглянуто за адресою м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, 14, в той час, як третейський суд повинен знаходитись за місцем знаходження організації, що створює третейський суд, а саме: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 8-А.

Статтею 16 Закону України «Про третейські суди» склад третейського суду формується шляхом призначення чи обрання третейських суддів (третейського судді). Третейський суд може розглядати справи в складі одного третейського судді або в будь-якій непарній кількості третейських суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про третейські суди» формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду.

Згідно ч. 1 ст. 20 регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс», склад третейського суду формується шляхом призначення (обрання) третейських суддів (третейського судді) із списку третейських суддів.

Частиною 3 статті 20 регламенту передбачено, що, якщо немає угоди сторін про кількість третейських суддів або ж не визначено конкретного суддю (суддів), то формування складу третейського суду здійснюється в такому порядку: 1) особа, що звертається до суду з позовною заявою, протягом 3 робочих днів обирає одного суддю із списку третейських суддів; 2) у випадку, якщо особа, що звертається до третейського суду з позовною заявою не обере суддю в строк зазначений в пп.1 п. 3 цієї статті, то суддя призначається головою постійно діючого Третейського суду „Український правовий альянс"; 3) ухвалою про порушення третейського провадження, оформленою до ст. 17 цього регламенту, відповідачу повідомляється прізвище судді, що був обраний позивачем чи призначений головою третейського суду; 4) відповідач після отримання ухвали про порушення третейського провадження має право протягом 10 днів або погодитись на кандидатуру запропоновану в даній ухвалі або обрати ще одного третейського суддю із списку третейських суддів; 5) у випадку, якщо після спливу 10 денного строку відповідач не погодить кандидатуру третейського судді зазначеного в ухвалі про порушення третейського провадження, чи не обере ще одного третейського суддю із списку третейських суддів, справа розглядається суддею, що був обраний позивачем чи призначений головою третейського суду, одноособово; 6) у випадку, якщо відповідач обере ще одного третейського суддю із списку третейських суддів, обрані судді протягом 10 днів обирають ще одного третейського суддю зі списку третейських суддів для забезпечення непарної кількості третейських суддів, та третейський розгляд здійснюється у складі трьох суддів; 7) у випадку, якщо обрані сторонами судді не оберуть ще одного третейського суддю, то такий суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс».

Як вбачається з матеріалів справи третейського суду, разом з позовною заявою ФОП ОСОБА_2 було подано заяву про обрання судді для розгляду справи із списку суддів третейського судді Кострюкова В.І.

17.06.2014 головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс» було порушено третейське провадження у справі №05-01/14, призначено третейським суддею по даній справі ОСОБА_4 та запропоновано відповідачу (ОСОБА_1.) у 10-денний строк з дня отримання ухвали погодитись на кандидатуру третейського судді запропонованого в ухвалі про порушення третейського провадження або обрати ще одного третейського суддю із списку третейських суддів.

Зазначена ухвала 17.06.2014 була надіслана на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) та отримана останньою 20.06.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 505.

Проте, як вбачається з матеріалів третейської справи, відповідач у 10-денний строк з дня отримання ухвали не погодив кандидатуру третейського судді зазначеного в ухвалі про порушення третейського провадження та не обрав ще одного третейського суддю із списку третейських суддів, в зв'язку з чим справа розглядалась суддею, що був обраний позивачем та призначений головою третейського суду одноособово.

Таким чином, склад третейського суду, яким прийнято оскаржуване заявником рішення, відповідав вимогам закону та погодження складу третейського суду відбулося з дотриманням вимог закону.

Крім того, суд зазначає, що законодавчо не встановлено обов'язок третейського суду розглядати справу, виключно за адресою, за якою зареєстровано постійно діючий третейський суд або за місцем знаходження організації, що створює третейський суд.

Доводи заявника про те, що третейська угода є нікчемною (і її визнання судом недійсною не вимагається), оскільки в ній не зазначене місце укладення угоди, судом відхиляється з огляду на викладене нижче.

Як вже зазначалось, ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 122-5 ГПК України передбачено виключний перелік підстав, з яких може бути скасоване рішення третейського суду, зокрема, якщо третейську угоду визнано недійсною компетентним судом.

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 211 ЦК України, якщо у правочині не вказане місце його вчинення, то місце вчинення дво- або багатостороннього правочину встановлюється відповідно до статті 647 цього Кодексу.

Статтею 647 ЦК України передбачено, що договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, під час розгляду заяви про оскарження рішення третейського суду, сторонами спору не надано належних доказів визнання, укладеної між сторонами третейської угоди не дійсною.

Відповідно до п. 6.1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року за № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», перелік підстав, з яких може бути оскаржене та скасоване рішення третейського суду, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, у разі оскарження рішення третейського суду з інших підстав, ніж наведені в частині другій статті 122-5 ГПК, у прийнятті відповідної скарги слід відмовити з посиланням на частину четверту статті 122-1 і відповідний пункт частини другої статті 122-5 ГПК названого Кодексу. Якщо заява про скасування рішення третейського суду обґрунтована посиланням як на підставу (підстави), зазначені в Законі та в ГПК, так і на іншу підставу (підстави), які не передбачені цими законодавчими актами, то відповідна заява підлягає розглядові в тій частині, що підпадає під ознаки частини третьої статті 51 Закону та частини другої статті 122-5 ГПК, а в прийнятті її в іншій частині слід відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що заява про скасування рішення третейського суду задоволенню не підлягає, оскільки, справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, штрафу, пені, підвідомча третейському суду; рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою, та цим рішенням не вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду не було визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідав вимогам статей 16 - 19 Закону України «Про третейські суди»; третейський суд не вирішував питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 122-6 Господарського процесуального кодексу України за наслідками розгляду справи про оскарження рішення третейського суду господарський суд виносить (постановляє) ухвалу за правилами, встановленими цим Кодексом для прийняття (ухвалення) рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 86, 122-4, 122-5, 122-6 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Український правовий альянс" від 25.07.2014 у справі №05-01/14 відмовити, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Український правовий альянс" від 25.07.2014 у справі №05-01/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, штрафу, пені залишити без змін.

Суддя Спичак О.М.