РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017Справа №910/21327/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Афіна-Авто»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

про стягнення 42258,28 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Кудрявський С.М. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Афіна-Авто» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 42258,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.10.2015, смт. Врадіївка Миколаївської області, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Ford» - ТОВ «Євролізинг Україна» (страхувальник), Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №2 від 09.06.2015, виплатив власнику пошкодженого транспортного засобу страхове відшкодування в розмірі 42258,28 грн.

Оскільки, як вбачається із довідки ВДАІ №74214034 про ДТП на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП - ОСОБА_2, було застраховано, було застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», позивач просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування в розмірі 42258,28 грн.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку, разом з тим, через загальний відділ діловодства господарського суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке в судовому засіданні судом відхилене з огляду на недоведеність обставин на які позивач посилається у поданому клопотанні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що позивач не звертався до відповідача за отриманням страхового відшкодування в передбаченому законом порядку.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_8 застрахована цивільно-правова відповідальність під час експлуатації автомобіля НОМЕР_3, в той же час з Довідки №74214034 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що вказана ДТП відбулася за участю автомобіля НОМЕР_1, тобто у довідці про ДТП зазначено автомобіль з іншим державним номерним знаком.

Додатково відповідач зазначив, що матеріалами справи не підтверджується вина саме водія автомобіля НОМЕР_3, оскільки матеріали справи не містять рішення суду щодо притягнення водія вказаного транспортного засобу до адміністративної відповідальності, а наявна в матеріалах справи довідка про ДТП не може встановлювати наявність вини, оскільки вина встановлюється виключно за рішенням суду.

На підставі викладеного відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та не обґрунтованими, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 02.09.2015 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Афіна-Авто» (страховик) та власником автомобіля НОМЕР_2 - ТОВ «Євролізинг Україна» (страхувальник) укладено поліс №02/29 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №2 від 09.06.2015, за умовами якого застраховано автомобіль НОМЕР_2, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду №74214034, 11.10.2015, по вул. Героїв Врадіївщини у смт. Врадіївка Миколаївської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який належить ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який належить ТОВ «Євролізинг Україна», внаслідок чого пошкоджено зазначені автомобілі.

Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання умов Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №2 від 09.06.2015, на підставі страхового акту №1-30612 від 28.12.2015, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_2 шляхом перерахування коштів на рахунок СТО - ФОП ОСОБА_5, в розмірі 42258,28 грн., що підтверджується платіжним дорученням №348 від 28.12.2015.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.1.7. ст.1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, як вбачається з Довідки про дорожньо-транспортну пригоду №74214034 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1 - ОСОБА_2, який належить ОСОБА_4, застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_8, що виданий Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС».

В той же час, як вбачається із наявної в матеріалах справи засвідченої копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_8, за вказаним полісом застраховано автомобіль НОМЕР_3, страхувальником якого визначено ОСОБА_6.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено факту, що саме зазначений у довідці про ДТП автомобіль «ВАЗ 210990» застраховано за полісом НОМЕР_8 відповідача.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що без належних та допустимих доказів вини страхувальника відповідача у скоєнні ДТП, на відповідача не може бути покладено обов'язок зі сплати страхового відшкодування.

Матеріали справи не місять доказів вини водія забезпеченого за договором обов'язкового страхування відповідальності у скоєнні ДТП, зокрема постанови суду про притягнення водія забезпеченого транспортного засобу до адміністративної відповідальності.

У свою чергу, довідка ДАІ, складена за результатами оформлення ДТП, не є належним доказом вини.

Відповідно до п. 1.2 Порядку видачі довідки про дорожньо-транспортну пригоду, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №389 від 04.07.2011 довідка про дорожньо-транспортну пригоду - це документ затвердженої цим наказом форми, який містить відповідну інформацію про оформлену за участю працівників Державтоінспекції МВС дорожньо-транспортну пригоду та її учасників.

Такими чином, Довідка про ДТП є попереднім документом, який передається до суду з матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, доказами, наявними у матеріалах справи не підтверджені, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не надано жодних, належних та допустимих доказів на підтвердження факту вини особи, зазначеної в довідці про ДТП, так само як і не доведено, що зазначений у довідці про ДТП автомобіль НОМЕР_1 застрахований за полісом обов'язкового страхування НОМЕР_8 відповідачем.

Відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33, 34, 49, 75, 78, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 30.01.2016

Суддя Я.В. Маринченко