РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017Справа №910/210/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Купній В.В.

розглянувши справу № 910/210/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

до товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «САБ-АРМАТУРА»;

про стягнення 3601,15 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Євчук Ю.В., довіреність № 2 від 02.12.2016р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «САБ-АРМАТУРА» (надалі - відповідач) про стягнення 3601,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, отримавши суму попередньої оплати, товар не поставив та кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 3601,15 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2017р. порушено провадження у справі № 910/210/17 та призначено її розгляд на 02.02.2017р.

Представник позивача в судове засідання 02.02.2017р. не з'явився, проте 27.01.2017р. на адресу господарського суду від позивача надійшли витребувані судом документи та клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник не зміг завчасно ознайомитись з матеріалами справи та підготувати витребувані судом докази.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача, в зв'язку з його необґрунтованістю, оскільки норми статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Крім того, статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідач не позбавлений був права подати обґрунтований відзив на позовну заяву через загальний відділ діловодства суду завчасно до судового засідання, враховуючи, що ухвала про порушення провадження у справі отримана відповідачем ще 19.01.2017р.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (за договором - покупець) та відповідачем (за договором - постачальник) було укладено договір поставки у спрощений спосіб, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався здійснити позивачу поставку загальною вартістю 3601,15 грн.

На виконання домовленостей між сторонами, відповідач виставив позивачу для оплати рахунок-фактуру № 5837 від 31.10.2016р. на суму 3601,15 грн.

Позивач платіжним дорученнямя № 325 від 31.10.2016р. перерахував на рахунок відповідача в якості попередньої оплати товару кошти в розмірі 3601,15 грн.

Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання по поставці товару на загальну суму 3601,15 грн. не виконав, у зв'язку з чим позивач 01.12.2016р. надіслав на адресу відповідача лист за вих. б/н від 14.11.2016р. про повернення коштів за непоставлений товар.

Однак, відповідач вимогу позивача за вих. б/н від 14.11.2016р. про повернення коштів залишив без відповіді та задоволення.

Отже, на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 3601,15 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами статті 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1).

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч .2).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

З викладеного вище вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб, що підтверджується виставленням для оплати товару рахунку-фактуру та платіжним дорученням про проведення платежу. Відповідно до цього договору відповідач зобов'язався передати у власність позивача товар, а позивач, в свою чергу, прийняти його і оплатити.

Отже, за своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки, проте при його укладенні сторонами не встановлено терміну виконання відповідачем своїх зобовязань щодо поставки товару.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено судом, позивач 01.12.2016р. надіслав на адресу відповідача лист б/н від 14.11.2016р. про повернення коштів за непоставлений товар. Проте, відповідач вимогу позивача залишив без відповіді та задоволення.

Також, позивачем до матеріалів справи залучено довідку обслуговуючого банку від 24.01.2017р., якою підтверджено, що кошти від відповідача станом на 23.01.2017р. не надходили.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання грошових коштів у сумі 3601,15 грн. та не надано доказів поставки товару на вказану суму або повернення коштів позивачу, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 3601,15 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, а тому підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «САБ-АРМАТУРА» (04655, м. Київ, вул. Глибочицька, 72, офіс 303; ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61172, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) 3601 грн. 15 коп. - боргу та 1378,00 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.02.2017р.

Суддя А.І. Привалов