РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017Справа №910/5143/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс", м. Київ

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ

відповідача-2:Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт", м. Дніпропетровськ

про: визнання договору недійсним

Суддя Комарова О.С.

представники сторін:

від позивача не з'явились

від відповідача-1 Слюсар С.В. (представник за довіреністю)

від відповідача-2 не з'явились

В судовому засіданні 07 лютого 2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс", 22 березня 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 22 березня 2016 року до відповідача-1, Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", та відповідача-2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт", про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний правочин, укладений між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" за результатами процедури закупівлі, що проводилася відповідачем-1 відповідно до оголошення про проведення процедури запиту пропозицій у два етапи № 15Т-478 від 17.12.2015 року, є недійсним, в силу ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки при його укладені не дотримано вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" та Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 року порушено провадження у справі № 910/5143/16 та призначено розгляд справи на 12.04.2016 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 811 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

По справі № 910/5143/16 судом, за клопотанням представника відповідача-1, поданого через відділ діловодства суду 12.04.2016 року, у відповідності до вимог до частини 7 статті 811 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати по справі фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2016 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс" про зупинення провадження у справі №910/5143/16 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи за № 910/2723/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс" до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" про визнання дій незаконними, скасування та визнання недійсним рішення тендерного комітету.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2017 року поновлено провадження у справі у справі №910/5143/16 та призначено розгляд справи на 24.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 року розгляд справи відкладено на 07.02.2017 року.

В судовому засіданні 07.02.2017 року представник відповідача-1 проти позовних вимог заперечив та дав пояснення по суті спору.

Представники позивача та відповідача-1 у судове засідання 07.02.2017 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-1, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.12.2015 року Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (надалі -відповідач-1) на власному офіційному веб-сайті (www.ugv.com.ua) було зміщено оголошення про проведення процедури запиту пропозицій у два етапи № 15Т-478 від 17.12.2015 р., предмет закупівлі: 20.13.4 - Сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач); кількість товарів або обсяг виконаних робіт чи надання послуг: 6000 т; місце постави товарів, виконання робіт чи надання послуг: Полтавська обл.; строк постави товарів, виконання робіт чи надання послуг: до 31.05.2016 р.; строк подання пропозицій було встановлено до 30.12.2015 p., 09 год. 30 хв.; час розкриття пропозицій (І етап) - 30.12.2015 р. о 10 год. 30 хв.

Позивач вказує, що 17.12.2015 року Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" було оприлюднено Документацію процедури запиту пропозицій у два етапи 20.13.4 - Сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач), яка була затверджена Головою комітету з конкурсних торгів ПАТ "Укргазвидобування" - Копил О.В., у відповідності до Протоколу засідання комітету з конкурсних торгів від 17 грудня 2015 p. № 15Т-478.

Як зазначає позивач, 30.12.2015 року о 10 год. 30 хв. відбулося розкриття пропозицій (І етап), результати якого викладені в Протоколі про розкриття пропозицій процедури запиту пропозицій у 2 етапи № 15Т-478-р від 30.12.2015 p., що розміщений на офіційному веб-сайті (www.ugv.com.ua) Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування".

Так, у відповідності до Повідомлення про результат проходження відбіркової стадії (допуск або відмова), що розміщений на сайті на офіційному веб-сайті (www.ugv.com.ua) Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", позивача було включено до переліку учасників, яких не допущено до відбіркової стадії до участі до другого етапу процедури закупівлі.

В подальшому, листом № 11/1-118 від 25.01.2016 року відповідач-1 повідомив позивача про те, що його пропозиція не була прийнята до подальшого розгляду, у зв'язку з відсутністю довідки ДПІ про відсутність заборгованості, а також наявністю неврегульованих відносин з відповідачем-1.

Відповідно до Повідомлення про акцепт пропозиції процедури запиту пропозиції у 2-а етапи від 4 лютого 2016 року переможцем конкурсу процедури запиту пропозицій у 2 етапи, предмет закупівлі: 20.13.4 - Сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач) було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" (надалі - відповідач-2).

Позивач зазначає, що у Звіті про результати проведення процедури запиту пропозицій у два етапи № 15Т-478-з від 16.02.2016 року, що розміщений на офіційному веб-сайті (www.ugv.com.ua) Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" вказано, що 16.02.2016 року за результатами закупівлі було укладено договір № УБГ 66/015-16 від 16.02.2016 року, ціна якого складає 59 364 000,00 грн.

Відповідно до положень глави 53 Цивільного кодексу України, глави 20 Господарського кодексу України укладення договорів на конкурсі, торгах є одним зі способів укладення господарських договорів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач стверджує, що договір № УБГ 66/015-16 від 16.02.2016 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" за результатами процедури закупівлі, що проводилася відповідачем-1 відповідно до оголошення про проведення процедури запиту пропозицій у два етапи № 15Т-478 від 17.12.2015 року, є недійсним, в силу ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки при його укладені не дотримано вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" та Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності".

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що відповідачами-1, 2 в момент укладення договору № УБГ 66/015-16 від 16.02.2016 року додержано всіх вимог, встановлених ч.ч. 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що укладення оскаржуваного договору № УБГ 66/015-16 від 16.02.2016 року жодним чином не порушує права та інтереси позивача.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Закон України «Про здійснення державних закупівель» встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закон України «Про здійснення державних закупівель», замовники - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі за наявності однієї з таких ознак:

- юридична особа є одержувачем бюджетних коштів та уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, в межах такого фінансування;

- органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи;

- у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Тобто, юридичні особи не є замовниками у разі, якщо вони забезпечують потреби держави або територіальної та така діяльність здійснюється на промисловій/комерційній основі. При цьому, здійснення діяльності на промисловій/комерційній основі передбачає таку діяльність юридичних осіб, яка має на меті отримання прибутку.

Крім того, 30.09.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України у сфері державних закупівель щодо приведення їх у відповідність із міжнародними стандартами та вжиття заходів з подолання корупції» від 15 вересня 2015 року № 679-УІІІ, яким внесені зміни до деяких законів України, зокрема, Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 10 квітня 2014 року № 1197-УІІ та Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності" від 24 травня 2012 року № 4851-VI.

Отже, з системного аналізу п. 9 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та в порівнянні з редакцією, яка діяла до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у сфері державних закупівель щодо приведення їх у відповідність із міжнародними стандартами та вжиття заходів з подолання корупції» від 15 вересня 2015 року, вбачається, що концептуальний принцип підходу до визначення замовників законодавцем не змінився.

До набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у сфері державних закупівель щодо приведення їх у відповідність із міжнародними стандартами та вжиття заходів з подолання корупції» від 15 вересня 2015 року ПАТ «Укргазвидобування» повинне було здійснювати закупівлю товарів, робіт і послуг відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель» з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності", лише за наявності одночасно наступних умов:

- вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень;

- закупівля проводиться для здійснення товариства діяльності у наступних сферах: забезпечення виробництва, транспортування та постачання теплової енергії; забезпечення виробництва, передачі та постачання електричної енергії; геологічне вивчення (у тому числі дослідно-промислова розробка родовищ) нафтогазоносних надр, родовищ вугілля та інших видів твердого палива; забезпечення транспортування, зберігання, переробки нафти та нафтопродуктів сирих.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності", з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України у сфері державних закупівель щодо приведення їх у відповідність із міжнародними стандартами та вжиття заходів з подолання корупції», замовниками є юридичні особи та/або суб'єкти господарювання, які провадять діяльність у будь-якій із сфер, визначених статтею 2 Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності", та відповідають хоча б одній із таких ознак:

- органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування належить частка у статутному капіталі суб'єкта господарювання у розмірі більш ніж 50 відсотків або такі органи володіють більшістю голосів у вищому органі суб'єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу чи наглядової ради суб'єкта господарювання;

- наявність спеціальних або ексклюзивних прав.

Відповідно до п. 3.1. статуту Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (в редакції від 27.12.2012 року), Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» створене для здійснення видобутку природного газу, нафти та інших вуглеводнів на основі раціонального та ефективного використання ресурсів корисних копалин із застосуванням передових методів геологорозвідувальних робіт і розробки родовищ, прогресивних технологій видобування і переробки природного газу, газового конденсату та нафти тощо з метою отримання прибутку.

Тобто, ПАТ «Укргазвидобування» здійснює свою діяльність виключно на промисловій/комерційній основі з метою отримання прибутку.

Згідно з п.п. 6.1., 6.2. статуту Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (в редакції від 27.12.2012 року) статутний капітал Товариства становить 3 854 124 999,45 грн. (три мільярди вісімсот п'ятдесят чотири мільйони сто двадцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто дев'ять гривень 45 копійок), який поділено на 8 564 722 221 (вісім мільярдів п'ятсот шістдесят чотири мільйони сімсот двадцять дві тисячі двісті двадцять одну) простих іменних акцій номінальною вартістю 0,45 грн. (нуль гривень 45 копійок) кожна.

Відповідно до п. 4.1. статуту Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (в редакції від 27.12.2012 року) засновником та одноосібним акціонером Товариства є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", тобто ПАТ "Укргазвидобування" не є господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави.

Зазначені обставини встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.06.2013 року у справі 910/10255/13, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.08.2013 року.

В п. 11.33. статуту Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (в редакції від 27.12.2012 року) визначено, що повноваження по обранню Голови, членів Правління та Наглядової ради Товариства відноситься до компетенції загальних зборів акціонерів, тобто до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», яка є єдиним акціонером відповідача та окремим суб'єктом господарювання, а не органом державної влади чи місцевого самоврядування.

З огляду на зазначене, Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" не відноситься до суб'єктів господарювання, у статутному капіталі яких органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування належить частка у розмірі більш ніж 50 відсотків або такі органи володіють більшістю голосів у вищому органі чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу чи наглядової ради суб'єкта господарювання.

Відповідно до пп. 2 ч. 1. ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності" спеціальні або ексклюзивні права - права, надані в межах повноважень органом державної влади або органом місцевого самоврядування на підставі будь-якого нормативно-правового акта та/або акта індивідуальної дії, які обмежують провадження діяльності у сферах, визначених цим Законом, однією чи кількома особами, що істотно впливає на здатність інших осіб провадити діяльність у зазначених сферах.

При цьому, ПАТ «Укргазвидобування» не уповноважувалося будь-яким органом державної влади або органом місцевого самоврядування на підставі нормативно-правового акта та/або акта індивідуальної дії, які обмежують провадження діяльності у сферах, визначених Законом "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності", тому у Товариства відсутні спеціальні або ексклюзивні права, визначені цим Законом.

Тобто, ПАТ «Укргазвидобування» не використовує у своїй діяльності бюджетні кошти та у статутному капіталі відсутня частка держави, а тому товариство не підпадає під визначення замовника відповідно до абз. 1-4 п. 9 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Статтею 44 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Таким чином, ПАТ "Укргазвидобування" здійснює свою підприємницьку діяльність на власний розсуд, а тому встановлення порядку проведення відкритих торгів, допуску чи недопуску до нього того чи іншого учасника, порядок визначення переможця та укладення відповідного договору в силу ст. 44 Господарського кодексу України відноситься до компетенції відповідача-1.

Враховуючи вищевикладене, ПАТ "Укргазвидобування" має право укласти договір на закупівлю товару з будь-яким контрагентом на власний розсуд навіть без попереднього проведення конкурсу.

В той же час, для можливості вибору оптимального обладнання/товару та найнижчих цін на нього, відповідачем-1 було проведено конкурси - процедури закупівлі №15Т-478-р відповідно до Порядку закупівель робіт і послуг, затвердженого наказом Відповідача-1, який є локальним документом відповідача-1. При цьому, встановлення порядку проведення такого конкурсу, допуску чи недопуску до нього того чи іншого учасника, порядок визначення переможця та питання підписання/непідписання з ним договору в силу ст.44 Господарського кодексу України відноситься до компетенції відповідача-1, є його внутрішньою справою та в силу положень ст.6 Господарського кодексу України втручання в діяльність відповідача-1 є порушенням принципу свободи підприємницької діяльності у межах, визначених законом.

Так, наказом від 18.11.2015 року № 408 ПАТ «Укргазвидобування» затверджено Документацію процедури закупівель до Порядку закупівель товарів, робіт та послуг. У додатку № 1 до Документації процедури запиту пропозицій у два етапи (20.13.4 - Сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач)) визначено кваліфікаційні критерії та вимоги до Учасника процедури закупівлі:

1) відповідність Учасника вимогам чинного Законодавства до осіб, що постачають ТМР, наявність дозвільних документів, якщо такі потребуються;

2) не проведення у відношенні до Учасника (юридичної особи) процедури ліквідації, відсутність рішення господарського або арбітражного суду про визнання Кандидата (юридичної особи, приватного підприємця) банкротом і про відкриття справи про банкрутство;

3) відсутність заборгованості із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів);

4) наявність задовільного фінансового стану;

5) учасник (постачальник) є виробником МТР, що закуповуються ПАТ «Укргазвидобування», або компанією, уповноваженою виробником на здійснення поставок МТР;

6) МТР, що постачає Учасник, повинні відповідати вимогам ПАТ «Укргазвидобування», обов'язковим законодавчим вимогам та вимогам нормативно-технічної документації (ГОСТ, ОСТ, ТУ, СТО або іншим нормативним документам країни-виробника, якщо це стосується даних матеріалів/обладнання);

7) наявність у Учасника досвіду постачання аналогічних МТР на ринку України не менше 1 року;

8) рівень браку (заключеня надає відділ, що контролює поставку МТР). У випадку відсутності досвіду роботи, Учасник (Постачальник) оцінюється без врахування даного критерію;

9) відсутність неврегульованих претензій до Учасника з боку ПАТ «Укргазвидобування», невирішених майнових або фінансових суперечок між Учасником та ПАТ «Укргазвидобування».

Відповідно до п. 2 розділу 5 Документаціїпроцедури запиту пропозицій у два етапи 20.13.4 - Сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач), замовник відхиляє пропозицію Учасника, у разі якщо: учасник не відповідає кваліфікаційним вимогам, в тому числі за технічними та якісними характеристиками предмету закупівлі (лоту) встановленими документацією процедури закупівлі.

Згідно протоколу про розкриття пропозицій процедури запиту пропозицій у 2 етапи №. 15Т-478-р від 26.01.2016 р. ТОВ "Євроенергосервіс" не допущено до оціночної стадії, оскільки відсутня довідка з ДПІ про відсутність заборгованості зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Тобто, позивач як учасник процедури закупівлі не відповідає кваліфікаційним вимогам документації процедури запиту пропозицій у два етапи (20.13.4 - Сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач)).

Крім того, як встановлено судом, між відповідачем-1 та позивачем наявні неврегульовані претензії, що теж є підставою для відхилення пропозиції Учасника, про що зазначено в листі від 25.01.2016 року № 11/1-118.

Разом з цим, 02.02.2016 року цінним листом з описом (№ 825) на адресу позивача було направлено претензії від 02.02.2016 р. № 11/1-09-712 та № 11/1-09-713 з вимогами сплатити на користь ПАТ "Укргазвидобування" пеню та штрафні санкції у розмірі 444 626,24 грн. та пеню та штрафні санкції у розмірі 506 520,00 грн. та здійснити поставку товару відповідно до умов специфікації № 1 від 30.09.2015 року, а саме: Поліанініонної целюлози вязкозв'язкої РАС НУ у кількості 40 т. на загальну вартість 3 780 000,00 грн.

Враховуючи викладене, та невідповідність позивача, як учасника, кваліфікаційним критеріям та вимогам, (п. № 3 та п. № 9 Додатку № 1 до Документації ) процедури запиту пропозицій у два етапи (20.13.4 - Сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач)), відповідач-1 правомірно не допустив ТОВ «Євроенергосервіс» до оціночної стадії та відхилено пропозицію учасника.

Водночас, судом встановлено, що відповідач-1, керуючись власним Порядком закупівель товарів, робіт та послуг, який затверджений наказом від 28.09.2015 року №329, визначив кваліфікаційні критерії та вимоги до учасника процедури закупівлі (Документації процедури запиту пропозицій у два етапи (20.13.4 - Сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач)).

У відповідності до відкритої інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті (www.ugv.com.ua) ПАТ «Укргазвидобування», 04 лютого 2016 року згідно Повідомлення про акцепт пропозиції процедури запиту у два етапи, що розміщено на сайті ПАТ «Укргазвидобування», як замовника, відповідачем-1 було акцептовано пропозицію ТОВ «Інко-Профіт» за ціною 59 364 000,00 грн., а 16.02.2016 року за результатами закупівлі між ПАТ «Укргазвидобування» (відповідач-1) та ТОВ «Інко-Профіт» (відповідач-2) було укладено договір № УБГ 66/015-16.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Приписи п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 р. передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до положень абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 р. відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання правочину недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Суд зазначає, що однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Вказана правова позиція Верховного суду України міститься у постанові, прийнятої за наслідками розгляду справи №6-94цс13 від 25.12.2013 року та є обов'язковою для застосування в силу ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як вже було встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про визнання незаконними дій Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" щодо відхилення пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс" на участь у процедурі запиту пропозицій у два етапи №15Т-478 від 17.12.2015 року за найменуванням " 20.13.4 - сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач)", що оформлені Протоколом про розкриття пропозицій процедури запиту пропозицій у 2 етапи №15Т-478-р від 30.12.2015 року та зобов'язати ПАТ "Укргазвидобування" відмінити процедури запиту пропозицій у два етапи №15Т-478 від 17.12.2015 року за найменуванням " 20.13.4 - сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач)".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2016 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс" про зупинення провадження у справі №910/5143/16 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи за № 910/2723/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс" до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" про визнання дій незаконними, скасування та визнання недійсним рішення тендерного комітету.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 року у справі №910/2723/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 року, в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс" відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 року у справі №910/2723/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 року, має преюдиціальне значення, а встановлений в ньому факт невідповідності Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс", як учасника кваліфікаційним критеріям та вимогам, (п. № 3 та п. № 9 додатку № 1 до документації ) процедури запиту пропозицій у два етапи (20.13.4 - Сульфіди, сульфати; нітрати, фосфати і карбонати (баритовий обважнювач)) та правомірного недопущення Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенергосервіс" до оціночної стадії повторного доведення не потребує.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору № УБГ 66/015-16 від 16.02.2016 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" (відповідач-2) за результатами процедури закупівлі, що проводилася відповідачем-1 відповідно до оголошення про проведення процедури запиту пропозицій у два етапи № 15Т-478 від 17.12.2015 року, тоді як позивач не є стороною оскаржуваного правочину, не брав участі в його укладені, а оскаржуваний правочин жодним чином не впливає на права та інтереси позивача.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати позивачу та відповідачу-2 у справі.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 09.02.2017 року.

Суддя О.С. Комарова