ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 р. Справа № 909/80/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А. , секретар судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького,6,м. Київ,01001

до відповідача: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" вул. Ленкавського, 20,м. Івано-Франківськ,76010

про стягнення 8 308 508,28грн., з яких: 3 414 999,78грн. - пеня, 1 120 880,01грн. - 3% річних, 3 772 628,49грн. - інфляційні втрати

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт відділу претензійно-позовної роботи, (довіреність №14-167 від 11.06.2014р.)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № IF007-СК-41-0117 від 05 січня 2017 р.) -представник;

ОСОБА_3 (довіреність № IF007-СК-42-0117 від 05 січня 2017 р.) -представник;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 у справі № 909/80/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" про стягнення 8308508,28 грн., з яких: 3414999,78 грн. - пеня, 1120880,01 грн. - 3% річних, 3772628,49 грн. - інфляційні втрати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 у справі № 909/80/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3414999,78 грн. пені, 1120880,01 грн. - 3% річних, 3772628,49 грн. - інфляційних втрат, 124627,62 грн. судового збору за розгляд справи місцевим господарським судом та 137089,99 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному порядку.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2016року Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 скасовано та передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2016року справу передано на розгляд судді Шкіндер П.А. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.12.2016року задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Івано-Франківськгаз", про розстрочку та про відстрочку виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.16р., відмовлено, задоволено заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме визнано наказ №742, виданий Господарським судом Івано-Франківської області від 28.07.2016року таким, що не підлягає до виконання.

В судовому засіданні 15.12.2016року оголошувалась перерва до 10.01.2017року У судовому засіданні 10.01.2017року оголошувалась перерва до 24.01.2017року. У судовому засіданні 24.01.2017року оголошено перерву до 07.02.2017року.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги, вказуючи при цьому на:

- порушення відповідачем п.6.1. укладеного між сторонами Договору на купівлю-продаж природного газу №13-190-Н від 04.01.13р., а саме, несвоєчасне здійснення розрахунків за поставлений позивачем, по актах приймання - передачі природного газу за січень 2013р. - червень 2015р., природний газ, на загальну суму 876 669 119,20грн.;

- п. 7.2. Договору та положення п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі яких, за порушення строків оплати поставленого природно газу, у відповідача в наявності зобов'язання сплатити позивачу 3 414 999,78грн. - пені, 1 120 880,01грн. - 3% річних, 3 772 628,49грн. - інфляційних втрат;

- приписи ст.ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача, в судовому засіданні, заперечив проти позову, вважає що у нього не виникло обов'язку сплатити кошти та санкції позивачу з мотивів прострочення оплати, оскільки є новація зобов'язання та багатосторонні рішення про порядок проведення розрахунків за спожитий газ із самостійним об'ємом відповідальності за порушення зобов'язання.

Свої заперечення виклав у письмових поясненнях до справи № IF 007-СК-6213-1216 ( вх.202/17 від 05.01.2017року), зазначивши що на виконання вимог постанов Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30 та від 11.01.2005р. №20 позивач і відповідач шляхом підписання Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету було змінено порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, спожитий за спірним договором. Представник надав копії зазначених правочинів. Крім того, відповідач подав альтернативний розрахунок втрат від інфляції, пені та 3% річних, який просить суд взяти до уваги.

Крім того, у судовому засіданні 07.02.2017року представник відповідача подав суду заяву про зменшення суми нарахованої пені ( №IF 007-СК-644-0217 від 06.02.2017року), у якій просить суд зменшити розмір пені на 70%.

Заявник зауважує, що відповідач виконав свої зобов'язання згідно з договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманих послуг з розподілу газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов'язань; в матеріалах справи відсутні докази щодо понесення збитків, спричинених позивачу неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором; майновий стан відповідача, важке матеріальне становище, підтверджено Звітом про фінансові результати за 2015рік, та крім пені позивачем нараховані також 3% річних та інфляційні втрати, які в повній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем.

Присутній у судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заперечує щодо поданої заяви про зменшення пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, із врахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-190-Н (надалі Договір) від 04.01.2013 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (п.1.2 Договору).

Згідно п. 3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. Договору).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання - передачі.

До Договору №13-190-Н від 04.01.2013р. сторонами було укладено додаткові угоди: №1 від 10.07.2013р.; № 2 від 31.12.2013р.; №3 від 28.04.2014р.; № 4 від 15.05.2014р.; № 5 від 10.06.2014р.; № 6 від 22.12.2014р.; № 7 від 23.03.2015р., у яких сторони змінювали ціну та обсяги постачання природного газу. Додатковою угодою №8 від 19.06.2016р. до Договору змінено строк дії договору.

Відповідно до п.7.2. Договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013р., у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Також змінено п. 6.1.Договору, шляхом викладення його в наступній редакції.

Додатковою угодою № 3 від 28.04.2014р., п. 6.1. Договору знову змінено та викладено у наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць".

Згідно додаткової угоди № 8 від 19.06.2015р. до Договору, викладено статтю 11 Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення ". Цією ж додатковою угодою, припинено дію Договору №13-190-Н від 04.01.13р., в частині поставки природного газу з 01 липня 2015р. .

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природній газ, по актах приймання - передачі природного газу від 25.06.2014р. спожитий у січні 2013р., від 25.06.2014р. спожитий у лютому 2013р., від 25.06.2014р. спожитий у березні 2013р., від 30.04.2013р. спожитий у квітні 2013р., від 31.05.2013р. спожитий у травні 2013р., від 30.06.2013р. спожитий у червні 2013р., від 31.07.2013р. спожитий у липні 2013р., 31.08.2013р. спожитий у серні 2013р., від 30.09.2013р. спожитий у вересні 2013р., від 31.10.2013р. спожитий у жовтні 2013р., від 30.11.2013р. спожитий у листопаді 2013р., від 31.12.2013р. спожитий у грудні 2013р., від 22.09.2014р. у січні 2014р., від 31.01.2014р. спожитий у січні 2014р., від 22.09.2014р. спожитий у лютому 2014р., від 28.02.2014р. спожитий у лютому 2014р., від 28.10.2014р. спожитий у березні 2014р., від 31.03.2014р. спожитий у березні 2014р., від 30.04.2014р. спожитий у квітні 2014р., від 31.05.2014р. спожитий у травні 2014р., від 30.06.2014р. спожитий у червні 2014р., від 31.07.2014р. спожитий у липні 2014р., від 31.08.2014р. спожитий у серпні 2014р., від 30.09.2014р. спожитий у вересні 2014р., від 31.10.2014р. спожитий у жовтні 2014р., 30.11.2014р. спожитий у листопаді 2014р., від 31.12.2014р. спожитий у грудні 2014р., від 31.01.2015р. спожитий у січні 2015р., від 28.02.2015р. спожитий у лютому 2015р., від 31.03.2015р. спожитий у березні 2015р., 30.04.2015р. у квітні 2015р., від 31.05.2015р. спожитий у травні 2015р., 30.06.2015р. спожитий у червні 2015р., на загальну суму 876 669 119, 20грн. Як вбачається з виписки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" по операціях з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" в період з 01.01.2013р. по 31.10.2015р. відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 876 669 119,20грн..

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що частину вартості газу одержаного за договором, підприємство оплатило з коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. на загальну суму у розмірі 23648542,93грн., що підтверджується наступними рішеннями:

Спільне протокольне рішення № 1899 від 22.09.2014 року на суму 992 662,20 грн.

Спільне протокольне рішення № 1900 від 22.09.2014 року на суму 12 867 525,00 грн.

Спільне протокольне рішення № 1901 від 22.09.2014 року на суму 731 243,00 грн.

Спільне протокольне рішення № 1902 від 22.09.2014 року на суму 5 493 393,04 грн.

Спільне протокольне рішення № 2012 від 16.10.2014 року на суму 901 472,00 грн.

Спільне протокольне рішення № 2491 від 18.12.2014 року на суму 14 617 601,00 грн.

Спільне протокольне рішення № 2245 від 19.11.2014 року на суму 2367449,00 грн.

Спільне протокольне рішення № 139 від 21.01.2015 року на суму 16 659 645,00 грн.

Спільне протокольне рішення № 359 від 18.02.2015 року на суму 13 744 196,00 грн.

Спільне протокольне рішення № 655 від 19.03.2015 року на суму 13 423 640,00 грн. (в тому числі 4 800 000,00 грн. по даних правовідносинах).

Спільне протокольне рішення № 1198 від 20.05.2015 року на суму 38 000 000,00 грн. (в тому числі 35 900 000,00 грн. по даних правовідносинах).

Спільне протокольне рішення № 1411 від 18.06.2015 року на суму 17 265 035,00 грн.

Спільне протокольне рішення № 1698 від 21.07.2015 року на суму 10 158 403,79 грн.

На виконання вищевказаних спільних протокольних рішень-було перераховано кошти згідно наступних платіжних доручень:

- платіжне доручення №85 від 24.09.2014року - перераховано кошти в сумі 12867525,00грн. згідно спільного протокольного рішення № 1900 від 22.09.2014року.

- платіжне доручення №85 від 24.09.2014р. - перераховано кошти в сумі 5 493 393,04грн.згідно спільного протокольного рішення № 1902 від 22.09.2014 року,

- платіжне доручення N° 87 від 24.09.2014р. - перераховано кошти в сумі 992

662,20грн. згідно спільного протокольного рішення № 1899 від 22.09.2014 року,

- платіжне доручення № 88 від 24.09.2014р. - перераховано кошти в сумі 731 243,00 грн. згідно спільного протокольного рішення № 1901 від 22.09.2014 року,

- платіжне доручення № 89 від 24.09.2014р. - перераховано кошти в сумі 3 080 225,60 грн. згідно спільного протокольного рішення № 1898 від 22.09.2014 року,

- платіжне доручення № 91 від 22.10.2014р. - перераховано кошти в сумі 901 472,00 грн. згідно спільного протокольного рішення № 2012 від 16.10.2014 року,

- платіжне доручення № 94 від 25.11.2014р. - перераховано кошти в сумі 2367449,00 грн. згідно спільного протокольного рішення № 2245 від 19.11.2014 року

- платіжне доручення № 95 від 24.12.2014р. - перераховано кошти в сумі 14 617 601,00 грн. згідно спільного протокольного рішення № 2491 від 18.12.2014 року,

- платіжне доручення № 98 від 27.02.2015р. - перераховано кошти в сумі 16 659 645,00 грн. згідно спільного протокольного рішення № 139 від 21.01.2015 року,

- платіжне доручення № 102 від 05.03.2015р. - перераховано кошти в сумі 13744 196,00 грн., згідно спільного протокольного рішення № 359 від 18.02.2015 року,

- платіжне доручення № 108 від 03.04.2015р. - перераховано кошти в сумі 4 800 000,00 грн. згідно спільного протокольного рішення № 655 від 19.03.2015 року,

- платіжне доручення № 113 від 12.06.2015р. - перераховано кошти в сумі 35900 000,00 грн. згідно спільного протокольного рішення № 1198 від 20.05.2015 року,

- платіжне доручення № 116 від 01.07.2015р. - перераховано кошти в сумі 17265 035,00 грн. згідно спільного протокольного рішення № 1411 від 18.06.2015 року,

- платіжне доручення № 117 від 24.07.2015р. - перераховано кошти в сумі 10 158 403,79 грн. згідно спільного протокольного рішення № 1698 від 21.07.2015 року.

Кошти в зазначеній сумі перераховано позивачу у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи вищевказаними копіями платіжних доручень.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, обумовленої п.7.2. Договору на купівлю - продаж природного газу №13-190-Н від 04.01.13р., у вигляді пені в сумі 3 414 999,78грн. та наслідків порушення грошових зобов'язань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, 1 120 880,01грн. - 3% річних, 3 772 628,49грн. - інфляційних втрат.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних умов щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Факт виконання умов Договору щодо передання позивачем і прийняття відповідачем природного газу за період з січня 2013 року по червень 2015 року природний газ на загальну суму 876 669 119,20грн. підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу. Тобто, за своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару, правове регулювання якого визначено ст. 54 ЦК України.

У зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку щодо повернення відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу у позивача не виникло права вимагати у відповідача виконання зустрічного зобов'язання здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1. Договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2014р., визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць. Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, п. 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 ЦК України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригінала акта покупцю. Виходячи з умов договору та норм чинного законодавства настання обов'язку покупця (відповідача) оплатити товар (газ) не ставиться в залежність від моменту повернення йому підписаного продавцем одного примірника акта приймання-передачі газу.

Згідно з п. 3.4 договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 договору, неповернення продавцем підписаних актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання та повернення вказаних актів. В наведеному пункті 6.1 договору обов'язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, не стоїть в залежності від дати повернення підписаного акта приймання-передачі природного газу позивачем. Більше того, суд апеляційної інстанції вважає, що при підписанні договору та доповнень до нього, сторони не визначили самого способу повернення (передачі) підписаних актів приймання-передачі газу відповідачу: чи-то наручно, чи то через поштові засоби зв'язку тощо.

Відповідач погасив основну заборгованість в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Платіжні операції по оплаті природного газу проводились відповідачем з порушенням строку їх здійснення, у зв'язку із чим, на підставі норм чинного законодавства та відповідно до умов договору позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 3 414999,78грн. та 1120880,01грн. - 3% річних, 3 772 628,49грн. - інфляційних втрат. Загальна сума позову за підрахунком позивача, становить 8 308 508,28 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ №20 від 11.01.2005р.), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ №20 від 11.01.2005р.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Між Головним управлінням державної казначейської служби України у Івано-Франківській області, Департаментом фінансів Івано-Франківської облдержадміністрації, ПАТ "Івано-Франківськгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, а саме:

спільне протокольне рішення № 1899 від 22.09.2014 року на суму 992 662,20 грн.; спільне протокольне рішення № 1900 від 22.09.2014 року на суму 12 867 525,00 грн.; спільне протокольне рішення № 1901 від 22.09.2014 року на суму 731 243,00 грн.; спільне протокольне рішення № 1902 від 22.09.2014 року на суму 5 493 393,04 грн.; спільне протокольне рішення № 2012 від 16.10.2014 року на суму 901 472,00 грн.; спільне протокольне рішення № 2491 від 18.12.2014 року на суму 14 617 601,00 грн.; спільне протокольне рішення № 2245 від 19.11.2014 року на суму 2367449,00 грн.; спільне протокольне рішення № 139 від 21.01.2015 року на суму 16 659 645,00 грн.; спільне протокольне рішення № 359 від 18.02.2015 року на суму 13 744 196,00 грн.; спільне протокольне рішення № 655 від 19.03.2015 року на суму 13 423 640,00 грн. (в тому числі 4 800 000,00 грн. по даних правовідносинах).; спільне протокольне рішення № 1198 від 20.05.2015 року на суму 38 000 000,00 грн. (в тому числі 35 900 000,00 грн. по даних правовідносинах).; спільне протокольне рішення № 1411 від 18.06.2015 року на суму 17 265 035,00 грн.; спільне протокольне рішення № 1698 від 21.07.2015 року на суму 10 158 403,79 грн.

Предметом зазначених рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30.

Грошові кошти в зазначеній сумі були перераховані відповідачем позивачу, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

Шляхом укладання та підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору №13-190-Н від 04.01.13р., а тому відсутні правові підстави для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, строк оплати якої змінений договором про організацію взаєморозрахунків. Така позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України наведеним, зокрема, у постановах від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14 та від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, який згідно зі ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції.

Водночас пеня, інфляційні втрати та 3 % річних можуть бути нараховані на суми заборгованості, що не охоплюється договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями.

Перевіривши нарахування заявлених до стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків, суд вважає його таким що не відповідає діючому законодавству та матеріалам справи з наступних підстав.

З наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат вбачається, що відповідні нарахування здійснені і на інші суми заборгованості (поза спільних рішень) за договором №13-190-Н від 04.01.13р., які поступово та з простроченнями погашалися відповідачем і за рахунок власних коштів.

При цьому суд зазначає, що позивач здійснюючи розрахунок інфляційних втрат провів його не враховуючи втрати від інфляції за місяці, в яких мала місце від'ємна інфляція ( інфляційні втрати за зобов'язаннями квітня 2014року - від'ємна інфляція за місяць липень 2013року; інфляційні втрати за зобов'язаннями травня 2013року - від'ємна інфляція за місяць липень 2013року, серпень 2013року; інфляційні втрати за зобов'язаннями червня 2013року - від'ємна інфляція за місяць серпень 2013року).

Згідно абзацом 2 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 року "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, останні були розраховані у періоди менші за місяць, а саме:

- інфляційні втрати за зобов'язаннями березня 2013 року - втрати від інфляції розраховано за травень 2013 року, хоча борг повністю оплачено 24.05.2013 року,

- інфляційні втрати за зобов'язаннями липня 2013 року - втрати від інфляції розраховано за жовтень 2013 року, хоча борг повністю оплачено 24.10.2013 року.

- інфляційні втрати за зобов'язаннями серпня 2013 року - втрати від інфляції розраховано за жовтень 2013 року на суму боргу 4834894,09 грн., який існував станом на 24 10.2013 року, хоча мав бути розрахований на суму боргу, який існував станом на 31 10.2013 року-246850,65 грн.

- інфляційні втрати за зобов'язаннями вересня 2013 року - втрати від інфляції розраховано за листопад 2013року, хоча борг повністю оплачено 26.11.2013 року,

- інфляційні втрати за зобов'язаннями жовтня 2013 року - втрати від інфляції розраховано за лютий 2013року, хоча борг повністю оплачено 20.12.2013 року,

- інфляційні втрати за зобов'язаннями грудня 2013 року - втрати від інфляції розраховано за лютий 2014 року, хоча борг повністю оплачено 19.02.2014 року,

- інфляційні втрати за зобов'язаннями січня 2014 року - втрати від інфляції розраховано за березень 2014 року, хоча борг в сумі 26767177,45 грн. оплачено 12.03.2014 року, а строк сплати суми 16868315,63 грн. не настав (акт приймання-передачі датовано 22.09.2014 року),

- інфляційні втрати за зобов'язаннями лютого 2014 року - втрати від інфляції розраховано за квітень 2014 року на суму 8994711,06 грн., хоч мали бути розраховані на суму 2121021,29 грн. (борг на 30.04.2014 року.). Строк оплати 12111295,73 грн. не настав (акт приймання-передачі датовано 22.09.2014 року),

- інфляційні втрати за зобов'язаннями березня 2014 року - втрати від інфляції розраховано за травень 2014 року на суму 21086791,10 грн., хоча мали бути розраховані на суму 13001204,58 грн. (борг на 31.05.2014 року); втрати від інфляції розраховано за червень 2014 року на суму 15558260,95 грн., хоча мали бути розраховані на суму 4048339,44 грн. (борг на 30.06.2014 року); втрати від інфляції розраховано за липень 2014 року, хоча борг оплачено 09.07.2014 року; строк оплати 5849610,42 грн. не настав (акт приймання-передачі датовано 28.10.2014 року),

- інфляційні втрати за зобов'язаннями квітня 2014 року - втрати від інфляції розраховано за липень 2014 року на суму боргу 12451320,97 грн., який існував станом на 21.07.2014 року, хоча мав бути розрахований на суму боргу, який існував станом на 31 07 2014 року - 8040012,45 грн.; втрати від інфляції розраховано за серпень 2014 року на суму боргу 4985927,29 грн., який існував станом на 14.08.2014 року, хоча мав бути розрахований на суму боргу, який існував станом на 31.08.2014 року - 659616,76 грн.; втрати від інфляції розраховано за вересень 2014 року, хоча борг повністю оплачено 02.09.2014 року,

- інфляційні втрати за зобов'язаннями травня 2014 року - втрати від інфляції розраховано за вересень 2014 року, хоча борг повністю погашений 22.09.2013 року підписанням Спільних протокольних рішень від 22.09.2014 року,

- інфляційні втрати за зобов'язаннями червня 2014 року - втрати від інфляції розраховано за вересень 2014 року, хоча борг повністю погашений 22.09.2013 року підписанням Спільних протокольних рішень від 22.09.2014 року,

- інфляційні втрати за зобов'язаннями липня 2014 року - втрати від інфляції розраховано за вересень 2014 року, хоча борг повністю оплачено 29.09.2014 року,

- інфляційні втрати за зобов'язаннями серпня 2014 року - втрати від інфляції розраховано за жовтень 2014 року, хоча борг повністю оплачено 22.10.2014 року,

- інфляційні втрати за зобов'язаннями червня 2015 року - втрати від інфляції розраховано за серпень 2015 року на суму боргу 13110360,65 грн., який існував станом на

16.08.2015року, хоча мав бути розрахований на суму боргу, який існував станом на 31 08 2014 року - 9432029,46 грн.; втрати від інфляції розраховано за вересень 2015 року на суму боргу 6590884,84 грн., який існував станом на 15.09.2015 року, хоча мав бути розрахований на суму боргу, який існував станом на 30.09.2015 року - 2430909,50 грн. втрати від інфляції розраховано за жовтень 2015року, хоч борг повністю оплачено 30.10.2015року.

Таким чином, враховуючи умови договорів про організацію взаєморозрахунків та підписаних спільних протокольних рішень, якими сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків виключно в частині заборгованості, суд, перевіривши правильність розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про правомірне нарахування їх на суми основного боргу за договором №13-190-Н від 04.01.13р, самостійно сплачені відповідачем власними коштами з допущеними простроченнями та погоджуючись з контррозрахунком відповідача, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, що становлять 630151,66грн, в частині стягнення інфляційних втрат - 770542,62грн.

В частині стягнення з відповідача 490728,35грн. 3% річних та 3002085,87грн. інфляційних втрат - відмовити.

Що стосується стягнення пені, суд зазначає, що розрахунок проведено, починаючи з 20.12.2014року, не враховуючи положення у п.п. 1.9, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, без урахування вихідних днів (19.07.2015року) та не враховано спільне протокольне рішення № 1698 від 21.07.2015року на суму 10158403, 79грн., провівши розрахунок, та погоджуючись з розрахунком відповідача відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку про часткове задоволення вимоги позивача в цій частині, а саме до стягнення належить 1616168,90грн.

Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 70%, так як з 01.07.15р. основним видом діяльності ПАТ «Івано-Франківськгаз» є розподіл природного газу на території Івано-Франківської області на підставі Ліцензії, виданої НКРЕКП з безстроковим строком дії. Відповідач є суб'єктом природної монополії, обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності і тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності товариства.

За результатами 2015 року товариство отримало збиток у сумі 119110тис, грн., в зв"язку зі недоотриманням доходу у частині тарифної виручки від надання послуг з транспортування природного газу внаслідок зменшення, з незалежних від товариства причин, обсягів транспортування природного газу у порівнянні з обсягами, затвердженими при розрахунку діючих тарифів у 2015 році. Крім того, ПАТ «Івано-Франківськгаз» витрачається значна сума коштів на підготовку до опалювального сезону, здійснення заміни та капремонту газопроводів та споруд на них (ГРП. ШГРП, ЕХЗ), виконання Інвестиційної програми, для покращення технічного стану газових мереж, працівниками ПАТ виконується значний обсяг робіт по ремонту та заміні підземних газопроводів та споруд на них. Для товариства важливим є виконання заходів, пов'язаних з використанням, експлуатацією та технічним обслуговуванням державного майна, забезпечення умов безпечної та безаварійної його експлуатації, у т.ч. щодо попередження нещасних випадків при використанні газу у побуті; забезпечення збереження державного майна. Не дивлячись на складну фінансову ситуацію, товариство виконувало свої зобов'язання в частині оплати за спожитий всіма категоріями споживачів природний газ в повному обсязі.

Суд дійшов висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення пені на 70%, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Відповідно п.6 ст. 3 Цивільного кодексу України, необхідність зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, оскільки вона повинна ґрунтуватися, крім викладеного, базується на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи, що відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг, звертаючи увагу на причини неналежного виконання зобов'язання вказані останнім, поведінку винної сторони, стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, суд, відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, задовольняє клопотання відповідача та зменшує розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 70 % грн. до 484850,67грн..

Таким чином позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню ( з урахуванням 70% зменшення) , шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 484850,67грн.

Враховуючи викладене, згідно зі здійсненим перерахунком, суд, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 484850,67грн. пені, 630151,66грн. 3% річних, інфляційних втрат - 770542,62грн.

В частині стягнення 2930149,11грн. пені, 490728,35грн. 3% річних та 3002085,87грн. інфляційних втрат - відмовити.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст. 173, 175, 193, 216, 230-232 ГК України, ст.ст. 207, 208, 509, 526, 530, 546, 549, 551, 599, 611, 612, 625, 629, 655 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-3, 22, 33, 43, 49, 75, ст. 82, -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз", м. Івано-Франківськ про стягнення 8 308 508,28 грн., з яких: 3 414 999,78 грн. - пеня, 1 120 880,01 грн. - 3% річних, 3 772 628,49 грн. - інфляційні втрати задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ, 76010 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) - 484850,67грн. ( чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот п'ятдесят грн.67коп.) пені, 630 151,66грн. (шістсот тридцять тисяч сто п'ятдесят одна грн. 66коп.) 3% річних, інфляційних втрат - 770 542,62грн. ( сімсот сімдесят тисяч п'ятсот сорок дві грн. 62коп.) та 28 283,17грн. ( двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят три грн. 17коп.) судового збору

В частині стягнення 2 930 149,11грн. пені, 490728,35грн. 3% річних та 3002085,87грн. інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.02.17

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.