ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017р. Справа № 914/3119/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Марінченко Р.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник.

Зміст ст.22 ГПК України представникам сторін розяснено.

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.12.2016 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 26.12.2016 р.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача щодо позову заперечив з тих підстав, що відповідно до Закону України від 03.11.2016 р. № 1730-УIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016 р., на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі - позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (надалі - відповідач) про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 04.12.2014 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір № 2118/15-РО-21 купівлі-продажу природного газу (надалі договір), відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом, згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - природний газ), на умовах цього договору.

На виконання зобов'язань за договором, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 46 127, 18 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 21.01.2015 р., від 28.02.2015 р., від 31.03.2015 р., від 30.04.2015 р., від 31.10.2015 р., від 30.11.2015 р., від 31.12.2015 р.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки природного газу.

Відповідач виконання умов договору в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого природного газу здійснював частково і несвоєчасно, внаслідок чого позивач, посилаючись на п. 7.2. договору та положення статей 549, 625 ЦК України, за порушення відповідачем грошового зобовязання, провів нарахування пені в розмірі 1 347, 19 грн, інфляційних втрат у розмірі 98, 80 грн та 3% річних у розмірі 101, 20 грн.

Представник відповідача щодо позову заперечив, з тих підстав, що відповідач сплатив основну заборгованість за договором до моменту звернення позивача з позовом до суду. Відповідно до Закону України №1730-УIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016 р., на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на таке.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 04.12.2014 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір № 2118/15-РО-21 купівлі-продажу природного газу (надалі договір), відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом, згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - природний газ), на умовах цього договору.

На виконання зобов'язань за договором, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 46 127, 18 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 21.01.2015 р., від 28.02.2015 р., від 31.03.2015 р., від 30.04.2015 р., від 31.10.2015 р., від 30.11.2015 р., від 31.12.2015 р.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки природного газу.

Відповідач виконання умов договору в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого природного газу здійснював частково і несвоєчасно, внаслідок чого позивач, посилаючись на приписи передбачені в п. 7.2. договору та керуючись положеннями статей 549, 625 ЦК України провів нарахування пені в розмірі 1 347, 19 грн, інфляційних втрат у розмірі 98, 80 грн та 3% річних у розмірі 101, 20 грн за порушення відповідачем грошового зобовязання.

Згідно приписів ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ст. 218 Господарського кодексу України).

Таким чином, умовами застосування господарських санкцій є вчинення контрагентом господарського правопорушення.

03.11.2016 р. було прийнято Закон України № 1730-УIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» (надалі Закон), який набрав чинності 30.11.2016 р.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 статті 7 цього Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, основна заборгованість за поставлений природний газ була відповідачем погашена до набрання чинності цим Законом, а позивач звернувся із позовом у даній справі 02.12.2016 р., тобто після набрання чинності цим Законом.

Оскільки відповідач є теплопостачальним підприємством, на нього розповсюджується дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем санкції нараховані без урахування наведених приписів Закону, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.02.2017 року.

Суддя Манюк П.Т.