КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа№ 910/14671/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Бітюкова І.В. - представник за дов. №689 від 31.10.2016 року;

від відповідача: Субота О.В. - представник за дов. №2/13/238 від 11.01.2016 року

від третьої особи: Загородній М.Ф. - представник за дов. № 31-4/24 від 10.01.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 року

у справі № 910/14671/16 (суддя: Спичак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України"

до Кабінету Міністрів України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство аграрної політики та продовольства України

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольча-зернова корпорація України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Кабінету Міністрів України (далі відповідач) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерство аграрної політики та продовольства України (далі - третя особа) про визнання права власності на майно, розташоване за адресою: Харківська область, Балакійський район, смт. Савиці, вул. Привокзальна, 50.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що Публічне акціонерне товариство "Державна продовольча-зернова корпорація України" відповідно до статуту товариства та норм цивільного законодавства України є власником майна, переданого до статутного капіталу останнього засновником та акціонерами, а отже, і власником цілісного майнового комплексу загальною площею 25057,3 кв.м. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 року у справі № 910/14671/16 у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Державна продовольча-зернова корпорація України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Так, скаржник вказав, що ні Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ні ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не входить в перелік об'єктів, що не підлягають приватизації.

Крім того, скаржник вказав, що у відповідності до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України Вищим адміністративним судом по справі №К/800/7262/14 встановлено та не потребує доказування той факт, що зміна форми власності з державної на приватну відбулася в рамках процедури реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Державна продовольча-зернова корпорація України» у Публічне акціонерне товариство «Державна продовольча-зернова корпорація України» та той факт, що ПАТ «ДПКЗУ» набула права власності на передане їй майно, у якості вкладу до статутного капіталу Товариства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 року, дану апеляційну скаргу було прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2016 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, розгляд справи було продовжено на 15 днів.

У судовому засіданні 31.01.2017 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва скасувати.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.01.2017 року заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення господарського суду без змін.

У судовому засіданні 31.01.2017 року представник третьої особи доводи апеляційної скарги залишив на розсуд суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було створено на виконання Постанови №764 від 11.08.2010 року Кабінету Міністрів України "Про заходи з утворення Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", відповідно до п. 5 якої статутний капітал Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України" формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів Дочірніх підприємств Державної акціонерної компанії "Хліб України", що ліквідується, в тому числі, і шляхом передачі цілісного майнового комплексу Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Савинський елеватор", до складу якого входить комплекс нежитлових будівель та споруд, розташований у смт. Савинці Балаклійського району Харківської області по вул. Привокзальній, 50.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 року №764 "Про заходи з утворення Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" об'єкти права державної власності, які передаються державному підприємству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не підлягають приватизації.

На виконання вказаної Постанови державному підприємству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було передано згідно акту приймання-передачі №25 від 20.01.2011 року цілісний майновий комплекс дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Савинський елеватор", який підписаний головою ліквідаційної комісії Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Савинський елеватор", генеральним директором Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та затверджено Міністерством аграрної політики України.

Згідно з Постановою №593 від 06.06.2011 року Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 року №764" 100 відсотків акцій державного Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України; Державне публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо. Також, постановлено Міністерству аграрної політики та продовольства здійснити в установленому порядку заходи, пов'язані з перетворенням Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" .

07.07.2011 року Міністерством аграрної політики та продовольства України видано Наказ №325, яким реорганізовано Державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" шляхом його перетворення в Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Так, відповідно до вищевказаного наказу статутний капітал товариства формується на базі майна Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (п. 4 Наказу №325 від 07.07.2011 року Міністерства аграрної політики та продовольства України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, Господарським судом Харківської області розглядалась справа №922/2336/15 за позовом Прокурора Балаклійського району Харківської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України до Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про визнання недійсним, скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Рішенням від 04.08.2015 року Господарського суду Харківської області по справі №922/2336/15, яке залишено без змін постановами від 13.10.2015 року Харківського апеляційного господарського суду та від 22.12.2015 року Вищого господарського суду України, позов Прокурора Балаклійського району Харківської області задоволено: визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету №19 від 22.02.2012 року "Про переоформлення права власності на нежитловий об'єкт, розташований по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області за Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України"; визнано недійсним свідоцтво серії САЕ № 433695 від 26.03.2012 року про право приватної власності на нежитлові будівлі, розташовані по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області, видане виконкомом Савинської селищної ради Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України"; розподілено судові витрати.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013 року по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014 року по справі №910/11595/13.

Отже, рішення від 04.08.2015 року Господарського суду Харківської області по справі №922/2336/15, яке залишено без змін постановами від 13.10.2015 року Харківського апеляційного господарського суду та від 22.12.2015 року Вищого господарського суду України, має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

У вказаному вище судовому акті встановлено, що виконавчим комітетом Савинської селищної ради прийнято рішення №19 від 22.02.2012 року "Про переоформлення права власності на нежитловий об'єкт, розташований по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області за Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України", згідно якого виконавчий комітет Савинської селищної ради оформив свідоцтво серії САЕ № 433695 від 26.03.2012 року про право приватної власності Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на нежитлові об'єкти загальною площею 25057,3 кв.м., а саме: адмінкорпус (літ. "А-2") площею 829,5 кв.м, візировка (літ. "Б-2") площею 108,7 кв.м., прохідна (літ. "В-1") площею 12,5 кв.м., лабораторія з підвалом (літ. "Г-1") площею 414,4 кв.м., вагова (літ. "Д- 1") площею 25,3 кв.м., сарай з підвалом (літ. "Е") площею 68,8 кв.м., гараж (літ. "Ж-1") площею 140,0 кв.м., гараж (літ. " 3-1") площею 169,7 кв.м., пожежне депо (літ. "И-1") площею 169,9 кв. м., виробничо-допоміжний комплекс (літ. "К-1") площею 717,2 кв.м., автоприйом (літ. "Л-3") площею 368,0 кв.м., топкова (літ. "М-1") площею 74,4 кв.м., зерносклад (літ. "Н-1", літ. "Н-1") площею 2231,2 кв.м., ангар (літ. " 0-1") площею 524,1 кв.м., будка вагонної вагової (літ. "П-1") площею 8,4 кв.м., залізнична будка стрілочна (літ. "Р-1") площею 5,9 кв.м., силкорпуси з робочою будівлею (літ. "С-5-7") площею 17209,6 кв.м., залізничний прийом (літ. "Т-4") площею 640,9 кв.м., тепловозне депо (літ. "У-1") площею 93,8 кв.м., склад ПММ (літ. "Ф-1") площею 46,7 кв.м., склад мазуту (літ. "Х-1") площею 101,6 кв.м., КНС (літ. "Ц-1") площею 20,2 кв.м., убиральня (№1), башта (№2), паркан (№3), паркан (№4), замощення (І), свинарник (літ. "А-1") площею 616,0 кв.м., телятник (літ. "Б-1") площею 280,1 кв.м., сарай (літ. "В") площею 180,4 кв.м., паркан (№1а), ворота (№2а), паркан (№3а), ворота (№4а), убиральня (№5), що розташовані у смт. Савинці, Балаклійського району, Харківської області по вул. Привокзальна, 50.

У рішенні від 04.08.2015 року Господарського суду Харківської області по справі №922/2336/15 встановлено, що вищевказане рішення №19 від 22.02.2012 року "Про переоформлення права власності на нежитловий об'єкт, розташований по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області за Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" прийнято виконкомом Савинської селищної ради за результатами розгляду звернення представника Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з доданими документами від 18.01.2012 року за вих. №22, а також враховуючи Наказ №325 від 07.07.2011 року Міністерства аграрної політики та продовольства України "Про реорганізацію шляхом перетворення державного підприємства "Державна продовольчо - зернова корпорація України".; свідоцтво про право власності на нежитловий об'єкт, виданого комітетом Савинської селищної ради 20.04.2011 року, розташований за адресою: смт. Савинці Балаклійського району Харківської області, вул. Привокзальна, 50; статут Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"; виписку з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про державну реєстрацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" № 0045105 від 16.09.2010 року; положення про філію Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Савинський елеватор"; державний акт про право постійного користування землею серії ХР № 01-00-002716; довідку з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України АА №401562 від 31.01.2012 року; технічну документацію Балаклійського бюро технічної інвентаризації Харківської області.

26.03.2012 року Виконавчим комітетом Савинської селищної ради видано свідоцтво серії САЕ № 433695 про право приватної власності на нерухоме майно, підстава видачі - рішення Виконавчого комітету Савинської селищної ради від 20.04.2011 року № 46.

Як зазначалося вище, позовні вимоги мотивовані тим, що Публічне акціонерне товариство "Державна продовольча-зернова корпорація України" відповідно до статуту товариства та норм цивільного законодавства України є власником майна, переданого до статутного капіталу останнього засновником та акціонерами, а отже, і власником цілісного майнового комплексу загальною площею 25057,3 кв.м. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу норм п. 1 ч. 2 ст.16 вказаного Кодексу та ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України способом захисту прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права.

Статтею 1 Протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно ст. 41 Конституції України п. 2 ч.1 ст. 3, ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Аналогічну правову позицію наведено у п. 1 Постанови №5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Так, позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до п. 5 Постанови №5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом .

За приписами ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З наведених норм закону випливає, що позов про визнання права власності може пред'являтись у випадках, коли належне певній особі право або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, при зверненні до суду з вимогами про визнання права власності заявником повинно бути доведено, зокрема, факт правомірного набуття відповідного майнового права та невизнання чи оспорювання цього права іншою особою (відповідачем).

Як вказувалось вище, обґрунтовуючи позовні вимоги, заявник посилався на те, що спірний об'єкт нерухомого майна було передано до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України", що, на думку заявника, свідчить про виникнення у останнього права власності на нерухоме майно Савинського елеватора площею 25037,3 кв.м, розташованого за адресою: Харківська область, Балакійський район, смт. Савинці, вул. Привокзальна, 50.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України ).

Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Згідно з ч. 1 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України, згідно з положеннями ст. 116 Конституції України, забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України передбачено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

У п. 5.1 статуту Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", який затверджено Наказом №549 від 08.09.2010 року Міністерства аграрної політики України, було закріплено, що майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Так, статутний капітал Державного підприємства формувався шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств Державної акціонерної компанії "Хліб України", що ліквідувалися, у тому числі цілісного майнового комплексу Савинського елеватора.

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" створено шляхом перетворення державного підприємств "Державна продовольчо-зернова корпорація України", товариство є правонаступником всіх прав та обов'язків останнього.

Відповідно до п. 1.4 статуту Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" засновником товариства є держава, в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративними правами товариства відповідно до постанови №593 від 06.06.2011 року Кабінету Міністрів України "Про внесення зміни до постанови КМУ від 11.08.2010 року №764" здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно вимог Закону України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" Савинський елеватор, не підлягає приватизації, а у Переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, зазначене підприємство відсутнє. Таким чином, майно вказаного підприємства не могло бути приватизоване або корпоратизоване.

Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" нерухоме майно об'єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 року за №593 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 року №764" також встановлено, що Державне Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі, передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника як підставу для скасування оскаржуваного рішення, що у відповідності до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України Вищим адміністративним судом по справі №К/800/7262/14 встановлено та не потребує доказування той факт, що зміна форми власності з державної на приватну відбулася в рамках процедури реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Державна продовольча-зернова корпорація України» у Публічне акціонерне товариство «Державна продовольча-зернова корпорація України» та той факт, що ПАТ «ДПКЗУ» набула права власності на передане їй майн, у якості вкладу до статутного капіталу Товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно з ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 145 Господарського кодексу України зміна правового режиму майна суб'єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом.

Частиною 3 ст. 145 Господарського кодексу України передбачено, що правовий режим майна суб'єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону.

Проте, матеріали справи не містять а позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну правового режиму спірного майна чи зміну форми власності з державної на приватну.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції у даному випадку передання нерухомого майна до статутного капіталу позивача не свідчить про автоматичне виникнення у останнього майнових прав, зокрема, права власності на спірний об'єкт нерухомості (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.12.2015 року по справі №922/2256/15р.).

З огляду на вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що ні Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ні ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не входить в перелік об'єктів, що не підлягають приватизації.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що рішенням від 04.08.2015 року Господарського суду Харківської області по справі №922/2336/15, яке залишено без змін постановами від 13.10.2015 року Харківського апеляційного господарського суду та від 22.12.2015 року Вищого господарського суду України, позов Прокурора Балаклійського району Харківської області задоволено: визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету №19 від 22.02.2012 року "Про переоформлення права власності на нежитловий об'єкт, розташований по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області за Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України"; визнано недійсним свідоцтво серії САЕ № 433695 від 26.03.2012 року про право приватної власності на нежитлові будівлі, розташовані по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області, видане виконкомом Савинської селищної ради Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 року у справі №910/14671/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 року у справі №910/14671/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14671/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк