ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017 Справа № 917/1824/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ", 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, 8

До відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23

Про стягнення 13 455,03 грн., з яких 11 611,09 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності за умовами Договору поставки № 339 від 10.02.2014 р. (в редакції Додаткових угод: № 1 від 17.12.2014 р., № 2 від 23.02.2015 р., № 3 від 28.04.2015 р. та № 4 від 30.12.2015 р.) в період серпня 2016 року, 170,17 грн. - 3 % річних та 1 673,77 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.01.2017 року (вх. № 710 від 19.01.2017 року)

С у д д я ОСОБА_2

Представники:

від позивача - не зявилися (див. протокол);

від відповідача - ОСОБА_3 (див. протокол).

07.02.2017 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судових засіданнях 20.12.2016 р. та 19.01.2017 року в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами.

Суть спору: розглядається позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" про стягнення 13 455,03 грн., з яких 11 611,09 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності за умовами Договору поставки № 339 від 10.02.2014 р. (в редакції Додаткових угод: № 1 від 17.12.2014 р., № 2 від 23.02.2015 р., № 3 від 28.04.2015 р. та № 4 від 30.12.2015 р.) в період серпня 2016 року, 170,17 грн. - 3% річних та 1 673,77 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.01.2017 року (вх. № 710 від 19.01.2017 року).

Позивач на позовних вимогах наполягає, мотивуючи їх невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань стосовно оплати отриманих ТМЦ. Останній представництво у судове засідання не забезпечив, надав суду клопотання № 1824-1/К від 27.01.2017 року (вх. № 1483 від 02.02.2017 року) про розгляд справи за відсутності представника за наявним матеріалах справи документами та поясненнями.

У минулому судовому засіданні позивачем надано клопотання про зменшення розміру позовних вимог вх. № 770 від 19.01.2017 року з огляду на часткову сплату відповідачем заборгованості. За наведеного, позивач зменшує розмір позовних вимог і просить суд стягнути 11 611,09 грн. заборгованості, 170,17 грн. 3 % річних, 1 673,77 грн. пеня.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Судом прийнято вказану заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду в даному провадженні як таку, що не суперечить чинному процесуальному законодавству України, про що відмічено у протоколі судового засідання від 19.01.2017 року та ухвалі про продовження строку від 19.01.2017 року у даній справі (а. с. 56-58).

За викладеного, спір розглядається в межах предмету позову в редакції прийнятої судом вищевказаного клопотання (вх. № 710 від 19.01.2017 року) з урахуванням п. 3.10, п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Відповідач з позовними вимогами погоджується згідно клопотання № 19/01-17 від 19.01.2017 року (вх. № 771 від 19.01.2017 року) та доданих до нього доказів (а. с. 48-55). Представник відповідача у судовому засіданні підтвердив вказану позицію, що відмічено у протоколі судового засідання від 07.02.2017 року у даній справі (а. с. ).

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у пп. 3.9.2 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення позивача про час, дату і місце проведення судового засідання згідно з п. п. 2.6.11, 2.6.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 р., закінчення строку вирішення спору в межах ст. 69 ГПК України та клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, суд не розцінює неявку останнього як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає спір за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, заслухавши представників сторін (представника позивача - у минулих судових засіданнях), суд,

встановив :

10.02.2014 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" (постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" (покупець) було укладено договір поставки № 339 (а. с. 8-9), відповідно до якого постачальник зобовязався передати у власність покупця, а продавець прийняти та оплатити продукцію в асортименті, кількості та по цінам, викладеним в Додатках до цього договору, які є його невідємною частиною (рахунки та витратні накладні, що видаються постачальником) (п. 1.1 -1.2 Договору).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- загальна кількість, асортимент та комплектність продукції, що підлягає поставці, будуть вказані в додатках до цього договору (п. 2.1. Договору);

- ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України - гривнях та вказується додатках до цього договору, які є його невідємними частинами. Загальна сума Договору становить суму всіх видаткових накладних до даного Договору (п. 5.1, 5.3 Договору);

- поставка продукції здійснюється окремими партіями, відповідно до поданих покупцем та погоджених постачальником заявок на поставку продукції. Датою поставки є дата передачі продукції покупцю, зазначені у товаро - супровідних документах на продукцію. Датою переходу права власності на продукцію є дата поставки (п. 3.1, 3.5 , 4. 1 Договору);

- покупець зобовязаний здійснити оплату поставленої продукції в строк, що не перевищує 30 календарних днів з дати поставки продукції. Датою оплати продукції вважається дата зарахування грошових коштів, сплачених покупцем за поставлену партію продукції на поточний рахунок постачальника (п. 6.1, 6.4 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 23.02.2015 року);

- у випадку порушення строку оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період, за який сплачується пеня), від несплаченої суми за кожний день прострочки (п. 10.3. Договору);

- договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє по 31.12.2016 року (п. 9.6. Договору в редакції додаткової угоди від 30.12.2015 року).

До даного договору сторонами також підписано та скріплено печатками Додаткові угоди № 1 від 17.12.2014 р., № 2 від 23.02.2015 р., № 3 від 28.04.2015 р. та № 4 від 30.12.2015 р. (а. с. 10-13), якими продовжувався строк дії договору та змінювався порядок оплати за отриману продукцію, а також підтверджувалася зміна реквізитів контрагентів.

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань щодо поставки ТОВ "Білогіря молокопродукт" ТМЦ та прийняття їх відповідачем на загальну суму 39 363,08 грн. у серпні 2016 року підтверджується видатковими накладними № Х0035396 від 17.08.2016 року, № Х0035880 від 19.08.2016 року, № Х0036197 від 22.02.2016 року, № Х0037491 від 31.08.201 6року та довіреністю № 237 від 26.07.2016 року, видану на імя завідувача складу ОСОБА_4 (належним чином засвідчені копії залучено до матеріалів справи, а. с. 14-18). Жодних зауважень чи заперечень щодо кількості та якості товару не надходило, проте за отриману продукцію відповідач розрахувався частково.

Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 13 455,03 грн., з яких 11 611,09 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності за умовами Договору поставки № 339 від 10.02.2014 р. (в редакції Додаткових угод: № 1 від 17.12.2014 р., № 2 від 23.02.2015 р., № 3 від 28.04.2015 р. та № 4 від 30.12.2015 р.) в період серпня 2016 року, 170,17 грн. - 3% річних та 1 673,77 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.01.2017 року (вх. № 710 від 19.01.2017 року).

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

(1) Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України прийнятий товар не оплатив. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 11 611,09 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

(2) Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З дотриманням цієї норми, позивачем приведено розрахунок 3 % річних у розмірі 170,17 грн. Здійснивши його перевірку суд прийшов до висновку про задоволення вказаної вимоги у повному обсязі (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_5 9.1.3").

(3) Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 10.3. Договору поставки № 339 від 10.02.2014 року сторони передбачили, що у випадку порушення строку оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період, за який сплачується пеня), від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Згідно статті 4 ОСОБА_5 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

З дотриманням цієї норми та п. 10.3 Договору, позивачем приведено розрахунок пені у розмірі 1 673,77 грн. Здійснивши його перевірку суд прийшов до висновку про задоволення вказаної вимоги у повному обсязі (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_5 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 11 611,09 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності за умовами Договору поставки № 339 від 10.02.2014 р. (в редакції Додаткових угод: № 1 від 17.12.2014 р., № 2 від 23.02.2015 р., № 3 від 28.04.2015 р. та № 4 від 30.12.2015 р.) в період серпня 2016 року, 170,17 грн. - 3% річних та 1 673,77 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, а тому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача (з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог).

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 22, ст. 49, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" (37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, 8, ) - 11 611,09 грн. заборгованості відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності за умовами Договору поставки № 339 від 10.02.2014 р. (в редакції Додаткових угод: № 1 від 17.12.2014 р., № 2 від 23.02.2015 р., № 3 від 28.04.2015 р. та № 4 від 30.12.2015 р.) в період серпня 2016 року, 170,17 грн. - 3% річних та 1 673,77 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, та 449,95 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

Повне рішення складено 09.02.2017 року.

Суддя Г.І.Бунякіна