РІШЕННЯ

31.01.2017Справа №910/21790/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Жулинської О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/21790/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агротренд-ЛТД», смт Білозерка,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдфілд Україна», м. Київ,

про стягнення 6 885,12 грн.,

за участю представників:

позивача - Гонтаренко А.К. (довіреність від 15.11.2016 № б/н);

відповідача - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротренд-ЛТД» (далі - ТОВ «Агротренд-ЛТД») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдфілд Україна» (далі - ТОВ «Трейдфілд Україна») про стягнення за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу від 05.08.2016 № 33 (далі - Договір): 5 768,62 грн. пені; 1 116,50 грн. 3% річних, а всього 6 885,12 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 порушено провадження у справі № 910/21790/16; призначено судовий розгляд на 20.12.2016.

19.12.2016 відповідач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 розгляд справи було відкладено на 31.01.2017 у зв'язку з неявкою представників сторін і задоволенням клопотання відповідача про відкладення.

31.01.2017 позивач подав суду клопотання з документами на виконання вимог ухвал суду та повідомив про зміну місцезнаходження ТОВ «Агротренд-ЛТД».

Представник позивача у судовому засіданні 31.01.2017 надав пояснення по суті спору; підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 31.01.2017 не з'явилися; про причини неявки повноважних представників суд не повідомили; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином; відповідач відзив на позовну заяву суду не подав.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відміткою канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 31.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.08.2016 ТОВ «Агротренд-ЛТД» (продавець) і ТОВ «Трейдфілд Україна» (покупець) було укладено Договір, за умовами якого:

- продавець зобов'язався продати товар, зазначений у пункті 1.2 Договору (рапс 1 класу, урожаю 2016 у кількості 75 тон), а покупець - прийняти та оплатити його на умовах, визначених Договором (пункт 1.1 Договору);

- продавець здійснює поставку товару до 06.08.2016 включно. Датою поставки товару є дата зазначена в акті приймання зернового складу про надходження сільгосппродукції, що відповідає даті відмітки покупцем на товарно-транспортній накладеній про прийняття товару (пункт 2.1 Договору);

- покупець проводить оплату 100% вартості кожної отриманої від продавця партії товару протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту поставки товару та надання документів (пункт 3.1 Договору);

- Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними зобов'язань за Договором або до розірвання Договору (пункт 7.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача директором Рябикіним О.М., який діяв на підставі статуту, від відповідача директором філії Тіховим Д.В., який діяв на підставі положення про філію та довіреності від 29.12.2015 № 011, скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним, не розірвано.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором з купівлі-продажу.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач на виконання умов Договору передав відповідачу товар на суму 801 258,71 грн., що підтверджується такими документами: видаткова накладна від 06.08.2016 № 24; акт приймання від 06.08.2016 № 827; товарно-транспортна накладна від 06.08.2016 № 058652; акт приймання від 06.08.2016 № 324; товарно-транспортна накладна від 06.08.2016 № 058642; акт приймання від 06.08.2016 № 8164; товарно-транспортна накладна від 06.08.2016 № 058641

Вказані документи підписані повноважними представниками, скріплені печаткою позивача та приймаються судом як належні докази виконання позивачем договірних зобов'язань.

Факт отримання товару повноважним представником відповідача підтверджується довіреністю від 29.07.2016 № 22.

Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату від 06.08.2016 № 24 на суму 801 258,71 грн.

Судом встановлено, що відповідач оплатив вказаний рахунок 30.08.2016, що підтверджується банківською випискою від 30.08.2016.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач у визначений Договором строк оплату за товар не здійснив, а саме 12.08.2016.

Отже, матеріалами справи підтверджено прострочення відповідача щодо оплати за отриманий товар.

Позивач просить стягнути з відповідача 1 116,50 грн. 3% річних і 5 768,62 грн. пені. Позивач визначає період прострочення з 12.08.2016 по 30.08.2016.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що у випадку прострочки оплати товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочки оплати.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач доказів, які спростовують доводи позивача не подав; позовні вимоги по суті визнав в повному обсязі.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 49 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 000 грн. витрат за послуги адвоката.

Відповідно до пункту 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, відшкодовуються втрати, які були здійснені стороною за отримання послуг лише адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Позивачем подано суду: копію договору від 27.10.2016 № б/н про надання адвокатської правової допомоги, укладеного адвокатським об'єднанням «Наша справа» та позивачем; копію акта приймання-передачі наданої адвокатської правової допомоги від 14.11.2016 № б/н; копію банківської виписки від 18.11.2016, з якої вбачається, що позивач перерахував оплату послуг адвоката у сумі 2 000 грн.; копія свідоцтва про реєстрацію адвокатського об'єднання від 008.09.2010 № 661; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 22.12.2005 № 358.

Судом встановлено, що 18.11.2016 позивач сплатив адвокатському об'єднанню грошові кошти у сумі 2 000 грн.

Відповідно до частини п'ятої статті 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку, що сума відшкодування послуг адвоката, яка підлягає стягненню з відповідача є розумною та співрозмірною, з огляду на обсяг виконаної адвокатом роботи та складність справи.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, витрати з оплати послуг адвоката у сумі 2 000 грн. та судовий збір покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдфілд Україна» (01042, м. Київ, вул. Івана Кудрі, 30; ідентифікаційний код 37641298) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агротренд-ЛТД» (75100, Херсонська область, Білозерський район, смт Білозерка, вул. Ценковського, 78г; поштова адреса: 73000, м. Херсон, вул. Богородицька, 3; ідентифікаційний код 40347867):5 768 (п'ять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 62 коп. пені; 1 116 (одну тисячу сто шістнадцять) грн. 50 коп. 3 % річних; 2 000 (дві тисячі) грн. витрат на послуги адвоката та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 07.02.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук