РІШЕННЯ

"01" лютого 2017 р.Справа № 921/722/16-г/16

Господарський суд Тернопільської області

у складі: судді Хоми С.О.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. Митрополита Шептицького, 20, м.Тернопіль, Тернопільська область, 46008.

до відповідача ОСОБА_1 сільської ради, вул. Галицька, 47, с.Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, 47722.

За участю представників від:

Позивача: Юрист ОСОБА_2, довіреність №5 від 20.01.16 р.

Відповідача: Уповноважений ОСОБА_3, довіреність №867 від 07.12.16 р.

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін розяснено їх права та обовязки, передбачені ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст. 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідних клопотань представників сторін.

Суть справи.

Хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань, які знаходяться в матеріалах справи.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" звернулося з позовом до ОСОБА_1 сільської ради про стягнення cтягнення 12427, 09 грн. основного боргу, 1205, 54 грн. три проценти річних від простроченої суми, 12313, 17 грн. як компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції, 1954, 29 грн. пені, а всього 27900, 09 грн. за Типовими договорами №421 від 01.01.2014р. та №421 від 01.01.2015р. (з врахуванням Заяви №37 від 15 січня 2017р. про виправлення описки, допущеної у зазначенні суми трьох процентів річних та Заяви №38 від 15 січня 2017р. про зменшення позовних вимог, в порядку ч. 4 ст. 22 ГПК України).

31.01.2017р. позивач надав до справи Заяву №без номера від 31.01.2017р. (вх. №4882 від 31.01.2017р.) про уточнення позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання з"явився, надав усні пояснення по суті позову, просив суд позов задовольнити. Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні підтримав по суті Заяви (вх. №4882 від 31.01.2017р.) про уточнення позовних вимог та просив суд прийняти її до розгляду.

Передбачені частиною 4 статті 22 ГПК України, права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Відповідно до ч.3 ст.55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. (п.3.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Суд приймає до розгляду Заяву № без номера від 31.01.2017р. про уточнення позовних вимог як Заяву про зменшення розміру трьох процентів річних від простроченої суми та збільшення розміру позовних вимог щодо компенсації за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції, як таку, що не суперечить вимогам ст. 22 ГПК України, не порушує чиїх-небуть прав та законних інтересів.

Таким чином слід вважати, що предметом спору, є стягнення з відповідача на користь позивача:

- 5782,89 грн. основного боргу, 352,45 грн., що становить три проценти річних від простроченої суми, 10506,80 грн. як компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції, 909,42 грн. пені за договором №421 від 01.01.2014р.;

- 6644,20 грн основного боргу, 333,51 грн, що становить три проценти річних від простроченої суми,2185,94 грн як компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції, 1044,87 грн пені за договором №421 від 01.01.2015р.

Представник відповідача в судове засідання з"явився, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову не заперечив.

Відповідач у Відзиві на позовну заяву № 860 від 02.12.2016р. (вх. 21218 від 07.12.2016р. канцелярії суду) зазначає, що для формулювання остаточної позиції ОСОБА_1 сільської ради необхідно отримати для вивчення та ознайомлення документи (додаткові докази), витребувані у позивача ухвалою суду від 23.11.2016р. по даній справі, а саме: обґрунтований розрахунок суми основного боргу, окремо обґрунтований розрахунок компенсації за прострочку з врахуванням індексу інфляції, письмові докази на підтвердження ціни газу.

В ході розгляду справи представник відповідача в усному порядку підтвердив факт часткової оплати Баворівською сільською радою вартості отриманого на підставі Договорів №421 від 01.01.2014 р. та від 01.01.2015р. природного газу.

Строк вирішення спору продовжувався згідно ч. 3 ст. 69 ГПК України (ухвала від 27 січня 2017 р.).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено наступне.

21.07.2015р. Баворівською сільською радою Тернопільського району прийнято Рішення (шосте скликання, сорок п'ята сесія, друге пленарне засідання) №429 про добровільне об'єднання територіальних громад, згідно п. 1 якого вирішено об"єднатися з територіальними громадами сіл: ОСОБА_4 (ОСОБА_1 сільська рада), Дичків, Красівка, (Дичківська сільська рада), Грабовець, Білоскірка (Грабовецька сільська рада), Баворів, Застав"є (Баворівська сільська рада), Скоморохи, Смолянка, Прошова, Теофілівка (Скоморохівська сільська рада), Козівка (Козівська сільська рада) у ОСОБА_1 сільську територіальну громаду з центром у селі ОСОБА_4. Згідно п. 4 даного Рішення, правонаступником активів і пасивів (зобов"язань) Баворівської сільської ради визначити ОСОБА_1 сільську територіальну громаду, створену внаслідок добровільного об'єднання.

22.12.2015р. ОСОБА_1 сільською радою прийнято Рішення №9 Про припинення діяльності Товстолузької сільської ради, Дичківської сільської ради, Грабовецької сільської ради, Баворівської сільської ради, Скоморохівської сільської ради та Козівської сільської ради, у зв"язку із реорганізацією, шляхом приєднання до ОСОБА_1 сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області.

В матеріалах справи знаходиться Додаток № 4 до Рішення №9 від 22.12.2015р. ОСОБА_1 сільської ради про склад комісії з реорганізації та припинення діяльності Баворівської сільської ради.

05.01.2016р. комісією в складі представників від ОСОБА_1 сільської ради та представників від Баворівської сільської ради, складено Акт прийому-передачі основних засобів, МШП та матеріалів про те, що перелічені у зазначеному Акті основні засоби, МШП та матеріали передані на баланс ОСОБА_1 сільської ради для подальшого користування.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 07.12.2016р. слідує, що юридична особа Баворівська сільська рада припинена за рішенням засновників.

У відповідності до ч. 2 статті 6 ЗУ "Про місцеве самоврядування" №280/97-вр від 21.05.1997р., Територіальні громади в порядку, встановленому законом, можуть обєднуватися в одну сільську, селищну, міську територіальну громаду, утворювати єдині органи місцевого самоврядування та обирати відповідно сільського, селищного, міського голову.

Нормами статті 8 ЗУ "Про добровільне об'єднання територіальних громад" №157-VIII від 05.02.2015р. передбачено, зокрема, що обєднана територіальна громада вважається утвореною за цим Законом з дня набрання чинності рішеннями всіх рад, що прийняли рішення про добровільне обєднання територіальних громад, або з моменту набрання чинності рішенням про підтримку добровільного обєднання територіальних громад на місцевому референдумі та за умови відповідності таких рішень висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 цього Закону.

Повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що обєдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною обєднаною територіальною громадою.

Обєднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обовязків територіальних громад, що обєдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою обєднаною територіальною громадою.

Реорганізація юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад та їхніх виконавчих комітетів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється без повідомлення про неї органу, що здійснює державну реєстрацію, а також без збирання вимог кредиторів, отримання їхньої згоди.

Державна реєстрація припинення юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих комітетів шляхом приєднання здійснюється на підставі заяви, поданої сільським, селищним, міським головою, обраним обєднаною територіальною громадою, або уповноваженою ним особою субєкту державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників.

01.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (далі Постачальник) та Баворівською сільською радою (правонаступник - ОСОБА_1 сільська рада) (далі Споживач), укладено типовий договір на постачання природного газу за регульованим тарифом (бюджетні установи) №421 (далі - Договір), згідно п.1.1 якого Постачальник постачає природний газ Споживачу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Крім того, аналогічний Договір між тими самими сторонами і на аналогічних умовах було укладено 01.01.2015 року з терміном дії до 31.12.2015 року.

Відповідно до п.1.2 договорів, передача газу за цими договорами здійснюється на межах балансової належності обєктів Споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування. Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами в додатку №1 до договорів.

Із пункту 2.6 договорів слідує, що послуги з постачання газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником (п. 2.9. договорів).

Згідно пункту 3.1 договорів, за одиницю виміру кількості газу при його обліку приймається один кубічний метр (куб. м.) приведений до стандартних умов: температура газу (t)=20 градусів Цельсія, тиск газу (Р)=760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа).

Пунктами 3.3 договорів передбачено, що кількість реалізованого газу Споживачу визначається на межі балансової належності об'єктів Споживача за допомогою вузлів обліку, визначених у додатках 1 до Договорів.

На підставі результатів вимірювання обсягу газу вузлами обліку складається щомісяця акт приймання-передачі газу (пункт 3.5 договорів).

Розрахунки за реалізований Споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики (п. 4.1. договорів).

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 Договорів, є обов"язковою для Сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ згідно з умовами Договорів (п. 4.4 договорів).

Згідно п.п. 4.5., 4.6. договорів відповідно, розрахунковий період становить один місяць 9:00 години першого дня місяця до 09:00 години першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 договору. Загальна сума вартості договорів складається із місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачу; оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатків 2 до договору. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 4.7 договорів передбачено, що оплата вартості послуг з постачання газу за Договорами здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника.

Сторони погодили, що договір №421 від 01.01.2014р. та №421 від 01.01.2015р. набувають чинності з дати їх підписання та укладаються на строк відповідно до 31 грудня 2014р. та до 31 грудня 2015 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Договори вважаються продовженими на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення строку терміну дії Договорів жодною із сторін не буде заявлено про припинення їх дії або перегляд їх умов. При цьому Сторони мають переоформити додатки 2 щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений термін (п.10.1 договорів).

До Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом (бюджетні установи) №421 від 01.01.2014р. між сторонами було укладено:

- Додаток 1 "Перелік комерційних вузлів обліку та газоспоживного обладнання";

- Додаток 2 "Договірні обсяги постачання природного газу на 2014 рік".

До Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом (бюджетні установи) №421 від 01.01.2015р. між сторонами було укладено:

- Додаток 1 "Перелік комерційних вузлів обліку та газоспоживного обладнання";

- Додаток 2 "Договірні обсяги постачання природного газу на 2015 рік".

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача (з врахуванням Заяви про уточнення позовних вимог від 31 січня 2017 року):

- 5782,89 грн. основного боргу, 352,45 грн., що становить три проценти річних від простроченої суми, 10506,80 грн. як компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції, 909,42 грн. пені за договором №421 від 01.01.2014р.;

- 6644,20 грн. основного боргу, 333,51 грн., що становить три проценти річних від простроченої суми, 2185,94 грн. як компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції, 1044,87 грн. пені за договором №421 від 01.01.2015р.

Матеріалами справи встановлено, що Постачальник на виконання умов договорів:

- №421 від 01.01.2014р. за період з січня 2014р. по березень 2014р. та з листопада 2014р. по грудень 2014р. включно, поставив природний газ Споживачу в кількості 9438 куб. м., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (копії знаходяться в матеріалах справи): від 31.01.2014р. в кількості 1285 куб.м. на суму 4321, 08 грн., від 28.02.2014р. в кількості 2656 куб.м. на суму 8931,36 грн., від 31.03.2014р. в кількості 2193 куб.м. на суму 7374, 43 грн., 30.11.2014р. в кількості 1687 куб.м. на суму 11313грн. 16 коп., 31.12.2014р. в кількості 1617 куб.м. на суму 12427, 09 грн., які підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін договору, на загальну суму 44367 грн. 12 коп. (Карточка споживача за період 01.01.2014р. по 01.11.2016р. в матеріалах справи);

- №421 від 01.01.2015р. за період з січня 2015р. по квітень 2015р. поставив природний газ Споживачу в кількості 762 куб. м., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (копії знаходяться в матеріалах справи): від 31.01.2015р. в кількості 262 куб.м. на суму 2013, 54 грн., 28.02.2015р. в кількості 220 куб.м. на суму 1636, 91грн., 31.03.2015р. в кількості 170 куб.м. на суму 1930, 74 грн., 30.04.2015р. в кількості 110 куб.м. на суму 1063, 01 грн., які підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін договору, на загальну суму 6644 грн. 20 коп. (Карточка споживача за період 01.01.2014р. по 01.11.2016р. в матеріалах справи).

Відповідачем вартість отриманого природного газу оплачено частково на суму 38584 грн. 23 коп., що підтверджується наданими позивачем до справи банківськими виписками по р/рахунку ПАТ "Тернопільміськгаз" - 44. Так, Баворівською сільською радою проведено оплати (р/рахунок 3773):

на суму 469 грн. 24коп. (всього сплачено 1000 грн.) - 30.07.2014р.,

на суму 2600, 00грн. - 06.08.2014р.,

на суму 3733, 52грн. - 08.09.2014р.

на суму 2266,48 грн. - 08.09.2014р.,

на суму 3416, 88 грн. - 19.09.2014р.,

на суму 1264,00 грн. - 19.09.2014р.,

на суму 774, 12 грн. - 19.09.2014р.,

на суму 1945, 00 грн. - 29.09.2014р.,

на суму 4157, 63 грн. - 12.11.2014р.,

на суму 3019, 50 грн. - 19.12.2014р.,

на суму 468, 00 грн. - 29.12.2014р.,

на суму 2013, 54 грн. - 23.02.2015р.,

на суму 1636, 91 грн. - 20.03.2015р.,

на суму 1930, 74 грн. - 10.04.2015р.,

на суму 1063, 01 грн. - 25.05.2015р.,

на суму 7825, 66 грн. - 31.08.2015р.

Актом звіряння взаємних розрахунків станом на 01.11.2016р. проведеного між Постачальником і Споживачем, який підписаний повноважними представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін, підтверджено, що сальдо станом на 01.11.2016р. становить 12427, 09 грн. на користь ПАТ "Тернопільміськгаз".

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України № 435-ІУ від 16 січня 2003 року, з наступними змінами, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови виконання зобовязання, а саме зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України № 436-IV від 16 січня 2003 року з наступними змінами, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначається частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов'язання згідно Типових договорів на постачання і транспортування природного газу за регульованим тарифом №421 щодо оплати за надані послуги по постачанню та транспортуванню природного газу належним чином не виконав і станом на 15.11.2016р. допустив заборгованість в розмірі 12427, 09 грн. (з врахуванням часткової оплати, що підтверджується копіями платіжних доручень та банківських виписок, які знаходяться в матеріалах справи), а саме:

- 5782 грн. 89 коп. по договору №421 від 01.01.2014р.

- 6644 грн. 20 коп. по договору №421 від 01.01.2015р.

Відповідач на день розгляду справи будь-яких доказів, про сплату даної суми боргу в розмірі 12427, 09 грн. суду не надав, а відтак позов в частині стягнення з ОСОБА_1 сільської ради 5782 грн. 89 коп. боргу по договору №421 від 01.01.2014р. та 6644 грн. 20 коп. боргу по договору №421 від 01.01.2015р. підлягає задоволенню як обґрунтовано заявлений та підтверджений матеріалами справи.

Згідно п.п.1.3 п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань", - з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних:

1) в сумі 352 грн. 45 коп. - за договором від 01.01.2014р., за період з 06.01.2014 року по 31.12.2015 року.

Перерахувавши суму 3% річних (законодавство "Ліга"), судом встановлено, що сума 3% річних за зазначений період становить 401 грн. 16 коп. (проведений судом розрахунок в матеріалах справи). Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача меншу суму 3% річних, що є його правом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 352 грн. 45 коп. - 3% річних, підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи, не суперечать чинному законодавству та визнані відповідачем.

2) в сумі 333 грн. 51 коп. - 3% річних за договором від 01.01.2015р., за період з 06.02.2015 року по 15.11.216 року.

Згідно проведеного судом перерахунку, правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 333 грн. 03 коп. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 0,48 копійок (333,51грн. 333,03 грн.) є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення (проведений судом розрахунок в матеріалах справи).

Також позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції:

1) в сумі 10 506 грн. 80 коп. за договором №421 від 01.01.2014р., за період з лютого 2014р. по жовтень 2016р.

Згідно проведеного судом перерахунку (законодавство "Ліга"), правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 10493 грн. 17 коп. як компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 13 грн. 63 коп. як компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції (10 506 грн. 80 коп. 10 493 грн. 17 коп.) є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

2) в сумі 2185 грн. 94 коп. за договором №421 від 01.01.2015р., за період з лютого 2015 р. по жовтень 2016р.

Перерахувавши суму інфляційних нарахувань (законодавство "Ліга"), судом встановлено, що сума інфляційних нарахувань за зазначений період становить 2185 грн. 97 коп. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача меншу суму інфляційних, що є його правом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2185 грн. 94 коп. як компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції, підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи, не суперечать чинному законодавству. (проведений судом розрахунок в матеріалах справи).

Крім цього, щодо заявленої позивачем до стягнення пені в сумі 909 грн. 42 коп. за договором №421 від 01.01.2014р. - нарахованої за період з 20.05.2016р. по 15.11.2016р. та пені в сумі 1044 грн. 87 коп. за договором №421 від 01.01.2015р. - нарахованої за період з 20.05.2016р. по 15.11.2016р., суд зазначає наступне.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється в письмовій формі. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч.2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Пунктом 6.1. та підпунктом 6.2.2 пункту 6.2 договорів сторонами визначено відповідно, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України; у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, законодавством передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

В п. 2.5 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17 грудня 2013р. зазначено, що приписом п. 6 ст. 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

В п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань № 14 від 17.12.2013, зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Зі змісту п. 4.6 Договорів вбачається, що остаточним терміном погашення (остаточний розрахунок) у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач зобов"язався провести не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Разом з тим, позивач всупереч ч. 6 ст. 232 ГПК України та порушивши порядок нарахування пені, нарахував пеню за договором №421 від 01.01.2014р. та за договором №421 від 01.01.2015р. не за шість місяців починаючи від 6 числа місяця наступного за розрахунковим та на заборгованість по кожному акту прийому-передачі окремо, а за 6 місяців до 15.11.2016 року, однак саме з 20.05.2016 року та на загальну заборгованість по двом договорам. А тому, позов в частині стягнення пені є таким, що задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України, встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України, передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

А відтак, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати згідно ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 сільської ради вул. Галицька, 47, с.Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, ідентифікаційний код 04394875, на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" вул. Шептицького, 20, м.Тернопіль, 46006, ідентифікаційний код 21155959:

1) заборгованість всього в сумі 16628 грн 51 коп за Типовим договором на постачання природного газу за регульованим тарифом (бюджетні організації) №421 від 01 січня 2014 року, в тому числі:

- 5782 грн 89 коп основного боргу;

- 352 грн 45 коп -3% річних;

- 10493 грн 17 коп як компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції

2)заборгованість всього в сумі 9163 грн 17 коп за Типовим договором на постачання природного газу за регульованим тарифом (бюджетні організації) №421 від 01 січня 2015 року , в тому числі:

-6644 грн 20 коп основного боргу;

-333 грн 03 коп -3% річних;

-2185 грн 94 коп як компенсацію за прострочку оплати боргу з врахуванням індексу інфляції

3)1280 грн 29 коп судового збору в повернення сплачених судових витрат.

3.В решті позову відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України, через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 06 лютого 2017р.

Суддя С.О. Хома