РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017Справа №910/20401/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий

завод»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 106 882, 88 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Холод С.М. за довіреністю № 2 від 29.12.2016 р.;

від відповідача: Даховський М.А. за довіреністю № Ц/3-04/301-16 від 15.11.2016 р.;

Бодрова С.В. за довіреністю № Ц/3-04/334-16 від 14.12.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення збитків у розмірі 106 882, 88 грн., завданих псуванням вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що псування вантажу стало наслідком порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань та Угоди про міжнародне вантажне сполучення, внаслідок чого позивачу спричинені збитки у розмірі 4 160, 00 доларів США, що станом на дату звернення до суду з позовом за офіційним курсом Національного банку України становить 106 882, 88 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.11.2016 р. порушено провадження у справі № 910/20401/16, її розгляд призначено на 28.11.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2016 р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 08.12.2016 р.

29.11.2016 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

08.12.2016 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи та відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки його вина у завданні позивачу збитків відсутня через те, що вагон № 24670028 перебував на станції Дебальцеве-Сортувальна внаслідок того, що зазначена станція знаходилась в зоні активних бойових дій, про що свідчить Сертифікат № 5419 про форс-мажорні обставини, виданий Донецькою торгово-промисловою палатою 12.11.2015 р. № 1548/12-12-03.

В судовому засіданні 08.12.2016 р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 03.01.2017 р.

03.01.2017 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а також письмові пояснення у справі, в яких позивач зазначає, що наданий відповідачем Сертифікат Донецької торгово-промислової палати № 5419 не може бути належним та допустимим доказом, оскільки жодним чином не спростовує відсутність вини відповідача. Зокрема, позивач вказує, що Сертифікат не наводить надзвичайність та невідворотність форс-мажорних обставин для відповідача по виконанню його зобов'язань щодо своєчасної доставки вагону на станцію призначення Лоскутівка, а лише засвідчує наявність форс-мажорних обставин лише на території міста Дебальцеве Донецької області та стосується виконання зобов'язань відповідача тільки в межах цього міста. При цьому, позивач стверджує, що зобов'язання відповідача не полягали у направленні вагону з сировиною позивача у місто Дебальцеве або транзитом через нього. Направлення вагону з сировиною у місто Дебальцеве, яке знаходиться на території, що не контролюється державною владою України, було самостійною ініціативою відповідача, тоді як позивач жодних вказівок відповідачу про направлення (переадресування) вагону у місто Дебальцеве не надавав. Також, позивач зауважує, що станцією призначення, на яку повинен був бути доставлений вагон з сировиною, є станція Лоскутівка, яка розташована поблизу від міста Лисичанська, тоді як станція Дебальцеве-Сортувальна, де сталися терористичні акти, не розташована на шляху прямування вагону від станції Куп'янськ (вагон заїхав на територію України на прикордонному переході Тополі-Соловей, розташованому на межі Харківської та Білгородської областей) до станції Лоскутівка, а знаходиться зовсім в іншій стороні на прямій відстані приблизно у 52 км. від станції призначення. При цьому, шлях від станції Куп'янськ до станції Дебальцеве проходить або через місто Лисичанськ або поруч. Таким чином, на думку позивача, не існувало жодних об'єктивних обставин, які б свідчили про необхідність направлення вагону з сировиною позивача у місто Дебальцеве на непідконтрольну органам державної влади України територію. За таких обставин, позивач вважає, що в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач, не повідомивши позивача та не маючи від нього відповідних розпоряджень, самостійно на власний розсуд прийняв рішення та направив вагон з сировиною позивача з території, яка контролювалася державною владою України на територію бойових дій.

03.01.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Літвіновой М.Є. на лікарняному. Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2017 р., після виходу судді Літвіновой М.Є. з лікарняного, розгляд справи було призначено на 25.01.2017 р.

Представник позивача в судовому засіданні 25.01.2017 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.01.2017 р. проти задоволення позову заперечив, подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.01.2017 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 р. між позивачем та Державним підприємством "Донецька залізниця" було укладено договір № 412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги, відповідно до умов якого, залізниця надає позивачу послуги, пов'язані з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

07.07.2014 р. відповідно до залізничної накладної № 972982 в залізничному вагоні №24670028 зі ст. Сирдар'їнська Узбецької залізниці (724707) здійснено відправлення вантажу (білкові відходи - гольова обрізь із шкір ВРХ) у кількості 64,32 тони загальною вартістю 4 160, 00 доларів США (відправник ІП ТОВ "PENG SYENG SHARM" (Республіка Узбекистан) на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці, отримувач - Товариство з додатковою відповідальністю "Лисичанський желатиновий завод".

Поставка вказаного товару здійснювалась на підставі Контракту № 4У-БО від 01.05.2013 р., укладеного між ІП ТОВ "PENG SYENG SHARM" (постачальник) та ТДВ "Лисичанський желатиновий завод" (покупець).

Як зазначає позивач у позовній заяві, вказаний вагон з сировиною на станцію призначення - ст. Лоскутівка не прибув та на під'їзний шлях позивача поданий не був. Про причини затримки вагону (наявні перешкоди, тощо) та/або про те, що строк доставки вагону продовжується відповідач позивача не повідомив.

23.07.2014 р. вагон №24670028 прибув на станцію Дебальцеве - Сортувальна Донецької залізниці, про що свідчить лист начальника станції Лоскутівка від 29.12.2014 р. та довідка №8859.

У довідці № 271/5 від 20.04.2015 р. начальником станції Лоскутівка Донецької залізниці зазначено, що станом на 28.04.2015 р. вагон № 24670028 на станцію Лоскутівка Донецької залізниці не прибув.

06.08.2015 р. на станції Лоскутівка Донецької залізниці складено Комерційні акти №498002/1 та №498002/2.

Згідно із Комерційним актом №498002/1 вантаж (білкові відходи - гольова обрізь із шкір ВРХ), відправлений зі станції Сирдар'їнська Узбецької залізниці прибув на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці 05.08.2015 р. поїздом №8870 у залізничному вагоні №24670028.

В Комерційному акті №498002/2 вказано, що при візуальному огляді встановлено, що вантаж має вигляд желеподібної субстанції чорного кольору; з правої сторони двері відкриті на 200 мм. На вимогу контролюючих органів здійснено відбір проб вантажу з вагону. Якість вантажу та його придатність буде встановлена на основі експертного висновку.

Згідно із Актом про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у потрібних для здійснення митного контролю документах, про пошкодження товарів чи їх упаковки або маркування від 06.08.2015 р. складеному на митному посту "Лисичанськ" Луганської митниці ДФС, товар є в наявності, але на 100% зіпсований в результаті великого терміну транспортування - з 21.07.2014 р. по 06.08.2015 р..

За наслідками огляду вантажу в залізничному вагоні №24670028 складено акт огляду вантажу №234 Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті від 06.08.2015 р., яким встановлено, що вантаж не відповідає ветеринарним супровідним документам; залізничний вагон має дефекти (пробоїни); у мішках виявлено сировину, яка згнила під час транспортування.

Луганською регіональною торгово-промисловою палатою складено Акт експертизи №40 білкових відходів (гольова обрізь із шкір ВРХ), в якому за результатами експертизи надано висновок, що в пред'явленому експерту вагоні №24670028 виявлено поліпропиленові мішки з желеподібною масою чорного кольору, яка має гнильний запах, що не відповідає вимогам п. 1.2.3. Таблиця 1 TSh 64-:2001 органолептичним показникам (зовнішній вигляд, колір, запах). Відповідно до листа Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті № 03-19/477 від 13.08.2015 р. партію білкових відходів (гольова обрізь із шкір ВРХ) можна вважати непридатною для використання за закінченням строку придатності.

31.08.2015 р. вагон №24670028 був поданий на станцію Лоскутівка для вивантаження, про що свідчить пам'ятка № 38 про подавання вагону.

Куп'янською філією державного підприємства "Укрветсанзавод" було надано позивачу послуги з утилізації вантажу, в підтвердження чого позивачем надано Акт здачі-приймання робіт (виконання послуг) № 485 від 09.09.2015 р. на суму 20 968, 50 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з претензією № 377/130 від 05.04.2016 р. про відшкодування вартості зіпсованого вантажу у розмірі 4 160, 00 доларів США, що станом на дату звернення з означеною претензією складає 108 118, 40 грн.

Листом № 8/1167 від 30.09.2016 р. відповідач повідомив позивача про те, що подана претензія не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що претензія (разом із доповненнями) позивача не була задоволена, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача збитків у розмірі вартості зіпсованого вантажу, що складає 4 160, 00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату звернення з даним позовом до суду складає 106 882, 88 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до ст. 4 Статуту, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Статтею 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, в даному випадку, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яка має обов'язкову силу для залізниць, відправників та одержувачів вантажів.

Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМВС), дата набрання чинності для України: 05.06.1992, встановлюється пряме міжнародне залізничне сполучення для перевезень вантажів між залізницями країн - учасниць, у даному спорі, України та Республіки Узбекистан.

Параграфом 1 статті 2 УМВС (у редакції чинній станом на 07.07.2014) визначено, що на умовах даної Угоди проводиться перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному сполученні між станціями, зазначеними в § 2 статті 3, по накладним, передбаченим даною Угодою, і тільки по мережі залізниць - учасниць даної Угоди.

Згідно із параграфом 1 статті 7 УМВС, договір перевезення оформляється в накладній єдиного зразка. Накладна складається з аркушів:

1 - оригінал накладної;

2 - дорожня відомість;

3 - дублікат накладної;

4 - аркуш видачі вантажу;

5 - аркуш повідомлення про прибуття вантажу.

Відповідно до параграфу 5 статті 8 УМВС передбачено, що договір перевезення вважається укладеним з моменту приймання станцією відправлення вантажу і накладної до перевезення. Приймання до перевезення засвідчує накладенням на накладну календарного штемпеля станції відправлення. Крім того, станція відправлення повинна проставити календарний штемпель на додаткових аркушах, прикріплених до накладної відповідно до п. 12 статті 7.

Згідно із ст. 113 Статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

За приписами параграфу 1 статті 23 УМВС залізниця відповідальна в межах умов, установлених даним розділом, за прострочення в доставці вантажу й за збиток, що виник внаслідок повної або часткової втрати, недостачі маси, пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин за час із моменту прийняття вантажу для перевезення до видачі його на станції призначення, а у випадку перевідправлення вантажу в країни, залізниці яких не беруть участь у даній Угоді, - до оформлення перевезення вантажу за накладною іншої угоди про пряме міжнародне залізничне вантажне сполучення.

У відповідності до додатку 19 до УМВС (у редакції чинній станом на 07.07.2014) компетентним органом залізниць України, що уповноважений розглядати всі претензії згідно УМВС, крім претензій по надлишку провізних платежів та повернення сум, сплачених за договором перевезення, що пред'являються відправниками та одержувачами України є Укрзалізниця, Головне комерційне управління.

Як встановлено судом вище, згідно із залізничною накладною №972982, в залізничному вагоні №24670028 зі ст. Сирдар'їнська Узбецької залізниці (724707) 07.07.2014 р. здійснено відправлення вантажу (білкові відходи - гольова обрізь із шкір ВРХ) у кількості 64,32 тони загальною вартістю 4160 доларів США (відправник ІП ТОВ "PENG SYENG SHARM" (Республіка Узбекистан) на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці, отримувач - Товариство з додатковою відповідальністю "Лисичанський желатиновий завод".

Вартість товару згідно із інвойсом/рахунком №26 У-БО від 24.06.2014 та інвойсом №4-У-БО-L-26 від 04.07.2014 р. складає 4160 доларів США.

Відповідно до параграфу 1 статті 14 УМВС, термін доставки для вантажів малої швидкості визначається на весь шлях прямування вантажу виходячи з таких норм: термін на перевезення вантажу повагонної, контрейлерної відправки або у великотоннажному контейнері на кожні початі 200 тарифних кілометрів в межах кожної залізниці, яка бере участь у перевезенні - 1 доба та термін на відправлення - 1 доба. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 год. дня наступного за днем, в який вантаж і накладна прийняті до перевезення.

Згідно із наведеним, за розрахунком відповідача, термін доставки вантажу складав 21 добу (тарифна відстань від станції відправлення до станції призначення 3964 км / 200 км на добу), тобто вантаж мав прибути на станцію призначення 28.07.2014 р.

Параграфом 5 статті 17 УМВС визначено, що якщо протягом 30 днів після закінчення терміну доставки вантажу, такий вантаж не видано одержувачу, то відправник або одержувач має право подати до залізниці заяву про розшук вантажу. Заява подається відправником на станцію відправлення або одержувачем на станцію призначення за формою Додатка 15 у двох примірниках з одночасним пред'явленням дублікату накладної (аркуша 3 накладної) або оригіналу накладної та листа повідомлення про прибуття вантажу (листів 1 і 5 накладної) не пізніше 3 місяців після закінчення терміну доставки вантажу. Станція відправлення або призначення підтверджує отримання заяви накладенням календарного штемпеля і підписом працівника станції, яка прийняла заяву, на обох примірниках заяви; один примірник повертається заявнику.

Матеріали справи не містять заяви позивача про розшук вантажу та як зазначено представником позивача відповідна заява відсутня.

Інших належних та допустимих доказів звернення до відповідача з заявою про розшук вантажу суду надано не було.

Згідно із листом начальника станції Лоскутівка від 29.12.2014 р. та довідкою № 8859, вагон № 24670028 прибув на станцію Дебальцеве - Сортувальна Донецької залізниці 23.07.2014 р.

Відповідно до довідки №271/5 від 20.04.2015 р. начальником станції Лоскутівка Донецької залізниці зазначено, що станом на 28.04.2015 р. вагон №24670028 на станцію Лоскутівка Донецької залізниці не прибув.

Згідно із § 1 ст. 25 УМВС, якщо в силу приписів цієї Угоди залізниця повинна відшкодувати відправнику або одержувачу вантажу збиток за повну або часткову втрату вантажу, то розмір такого відшкодування обчислюється за ціною, вказаною в рахунку іноземного постачальника або у виписці з цього рахунку, завіреної в порядку, встановленому в країні пред'явлення претензії.

Параграфом 1 ст. 29 УМВС визначено, що право пред'явлення претензій, заснованих на договорі перевезення, належить відправникові або одержувачеві.

Претензії повинні бути пред'явлені в письмовій формі з відповідним обґрунтуванням і вказівкою суми відшкодування відправником - до дороги відправлення, а одержувачем - до дороги призначення § 2 ст. 29 УМВС).

Пунктом 1 параграфу 7 ст. 29 УМВС передбачено, що пред'явлення претензій до залізниць проводиться, у випадку повної втрати вантажу

- відправником за умови подання дубліката накладної (аркуша 3 накладної);

- одержувачем за умови подання дубліката накладної (аркуша 3 накладної) або оригіналу накладної та листа повідомлення про прибуття вантажу (листів 1 і 5 накладної). При цьому в дублікаті накладної або в оригіналі накладної та в листі повідомлення про прибуття вантажу має міститися зроблена відповідно до § 6 статті 17 відмітка про неприбуття вантажу, засвідчена календарним штемпелем станції призначення.

Параграфом 1 статті 31 УМВС встановлено, що претензії та позови відправника або одержувача до залізниць за договором перевезення, а також, вимоги та позови залізниць до відправників або одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів та про відшкодування збитку, можуть бути заявлені протягом 9 місяців, за винятком претензій та позовів про прострочення в доставці вантажу, для пред'явлення яких встановлений 2-місячний термін.

Зазначені в § 1 цієї статті терміни обчислюються для претензій про відшкодування за повну втрату вантажу - з 30 - го дня після закінчення терміну доставки, обчисленого відповідно до статті 14 (§ 2 ст. 31 УМВС).

Судом встановлено, що згідно із Комерційним актом №498002/1 вантаж (білкові відходи - гольова обрізь із шкір ВРХ), відправлений зі станції Сирдар'їнська Узбецької залізниці 05.08.2015 р. прибув на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці поїздом №8870 у залізничному вагоні №24670028.

Також, в Комерційному акті №498002/2 вказано, що при візуальному огляді встановлено, що вантаж має вигляд желеподібної субстанції чорного кольору; з правої сторони двері відкриті на 200 мм. На вимогу контролюючих органів здійснено відбір проб вантажу з вагону. Якість вантажу та його придатність буде встановлена на основі експертного висновку.

У відповідності до п.п. 1, 3, 4 § 1 ст. 18 УМВС, залізниця повинна скласти комерційний акт, якщо під час перевезення або видачі вантажу вона провадить перевірку стану вантажу, його маси або кількості місць, а також відповідності накладній і при цьому встановлює: 1) повну або часткову втрату вантажу, недостачу маси, його пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин; 2) невідповідність між відомостями, зазначеними в накладній, і вантажем у натурі про найменування, масу, кількість місць вантажу, знаках (марках) і номерах місць вантажу, найменуванні одержувача й станції призначення; 3) відсутність накладної або окремих її листів по даному вантажу або вантажу по даній накладній; 4) відсутність або нестачу відправлених перевізних пристосувань, зазначених в накладній.

Станція, що встановила одну або кілька таких несправностей, складає комерційний акт за формою додатку 16 до УМВС - під час перевезення вантажів за накладною УМВС або за формою додатка 8.1. до додатка 22 до УМВС - під час перевезення вантажів за накладною ЦИМ/СМГС. Якщо бланк комерційного акту надрукований на окремих аркушах, кожний аркуш акту повинен бути пронумерований, підписаний особами, зазначеними в параграфі 6 цієї статті, і завірений календарним штемпелем станції, у верхній частині кожного аркуша повинен бути зазначений номер комерційного акту. Усі аркуші комерційного акту після його складання повинні бути скріплені.

Комерційний акт складається лише в тих випадках, коли вищевказані несправності могли відбутися винятково з моменту приймання вантажу до перевезення до моменту видачі його одержувачеві.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджено факт, що вантаж - білкові відходи (гольова обрізь із шкір ВРХ), який був у залізничному вагоні №24670028, що прибув на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці був зіпсований та став непридатним для використання (Комерційний акт №498002/2, Акт про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у потрібних для здійснення митного контролю документах, про пошкодження товарів чи їх упаковки або маркування від 06.08.2015 складеному на митному посту "Лисичанськ" Луганської митниці ДФС, Акт огляду вантажу №234 Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті від 06.08.2015, Акт експертизи №40 Луганської регіональної торгово-промислової палати, лист Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті №03-19/477 від 13.08.2015).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з претензією № 377/130 від 05.04.2016 р. про відшкодування вартості зіпсованого вантажу у розмірі 4 160, 00 доларів США, що станом на дату звернення з означеною претензією складає 108 118, 40 грн.

Листом № 8/1167 від 30.09.2016 р. відповідач повідомив позивача про те, що подана претензія не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України, передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов.

Обов'язковою передумовою задоволення вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків (дії чи бездіяльності особи); причинний зв'язок між діями винної особи та заподіянням збитків (зв'язок протиправної поведінки і збитків, що настали, при якому протиправність є причиною, а збитки - наслідком); розмір збитків (їх наявності та розміру); вина. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010р. у справі №06/113-38, від 04.07.2011р. у справі №51/250.

Таким чином, на позивача у справі, покладено обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Відповідач, в свою чергу, для звільнення від відповідальності має довести відсутність своєї вини.

Згідно із ч. 2 статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач зазначаючи на відсутність вини у завданні відповідачу збитків посилається на те, що вагон № 24670028 перебував на станції Дебальцеве-Сортувальна на протязі 2014-2015 років внаслідок того, що відповідна станція знаходилась в зоні активних бойових дій, в підтвердження чого надав Сертифікат № 5419 про форс-мажорні обставини, виданий Донецькою Торгово-Промисловою палатою 12 листопада 2015 року № 1548/12-12-03.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Згідно із частиною 2 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовано населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

В силу пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Так, на виконання вимог абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" № 1085-р від 07.11.2014 було затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено м. Дебальцеве у Донецькій області.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства м. Дебальцеве Донецької області, де знаходиться станція Дебальцеве-Сортувальна, є частиною території України, тимчасово окупованої незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція.

Також, відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно із ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" № 671/97-ВР від 02.12.1997 р., форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

В силу приписів статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Отже, відомості щодо наявності обставин, незалежних від відповідача та які спричинили невиконання ним зобов'язань щодо своєчасної доставки вантажу має підтверджуватись відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Сертифікатом №5419 про форс-мажорні обставини, виданим Донецькою Торгово-Промисловою палатою 12 листопада 2015 року №1548/12-12-03, засвідчено наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема: заборони, обмеження органів державної влади, акти тероризму на території міста Дебальцеве Донецької області на станції Дебальцеве - Сортувальна Донецької залізниці, які унеможливили виконання залізницею зобов'язання відносно дотримання строку доставки вантажу, що знаходився у вагоні №24670028. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): з 24.07.2014 р. по 25.07.2015 р.

У позовній заяві позивач стверджував, що посилання відповідача на Сертифікат № 5419, як на підставу для звільнення від відповідальності, не заслуговує на увагу, оскільки настання обставин непереборної сили відбулось 24.07.2014 р. (згідно вказаного Сертифікату), а вказаний вагон перетнув митний кордон України 20 липня, а на станцію Дебальцеве-Сортувальна взагалі прибув 23.07.2014 р., тобто до настання форс-мажорних обставин.

Проте, суд до вищевказаних тверджень позивача відноситься критично та не приймає їх до уваги, оскільки Сертифікатом № 5419 про форс-мажорні обставини, виданим Донецькою Торгово-Промисловою палатою підтверджено наявність обставин, які з незалежних від відповідача причин спричинили невиконання ним зобов'язань щодо своєчасної доставки вантажу у вагоні № 24670028. Враховуючи положення законодавства та наявний в матеріалах справи Сертифікат № 5419 про форс-мажорні обставини, суд приймає вказаний Сертифікат як належний доказ наявності форс-мажорних обставин на станції Дебальцеве-Сортувальна Донецької залізниці у період з липня 2014 року по липень 2015 року.

З наведеного вбачається, що вантаж за накладною №972982 у вагоні №24670028 знаходився на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому відповідач був позбавлений можливості впливати на причини затримки вантажу.

Вищевикладені обставини свідчать про відсутність вини відповідача, внаслідок чого затримка доставки спірного вагону та псування вантажу не залежало від дій відповідача та було спричинено обставинами, які відповідач передбачити не міг та усунення яких від нього не залежало.

Викладені у письмових поясненнях позивача від 03.01.2017 р. твердження стосовно того, що Сертифікат № 5419 не спростовує вини відповідача, самостійному відхиленні відповідача від маршруту слідування та направленні вагону без дозволу позивача на територію, яка не контролюється органами державної влади України жодним чином не спростовують встановлених судом обставин щодо відсутності вини відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність складу цивільного правопорушення та відсутність підстав для відшкодування збитків в порядку ст. 22 Цивільного кодексу України та статей 224-225 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки відповідачем доведено перед судом, що порушення ним взятих на себе зобов'язань відбулось через обставини непереборної сили, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.01.2017 р.

Суддя М.Є. Літвінова