ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа № 909/979/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради б/н б/д (вх. № апеляційного суду 01-05/5611/16 від 30.11.2016)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016

у справі № 909/979/15 (суддя Гриняк Б.П.)

за позовом Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства "Авторемонтник", м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 комітету Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок пайового внеску) в редакції, запропонованій фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 03.01.2017);

від відповідача: ОСОБА_5 - представник (довіреність № 2-Д від 14.12.2016);

від третьої особи: не зявилися.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 у справі № 909/979/15 (суддя Неверовська Л.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 (головуючий суддя Скрипчук О.С., судді: Зварич О.В., Матущак О.І.), у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2016 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 у справі № 909/979/15 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 року у справі № 909/979/15 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Як на підставу скасування судових рішень в даній справі, суд касаційної інстанції вказав про те, що господарські суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не встановлювали обставин справи щодо початку будівництва спірних обєктів, не з'ясували причин неукладення відповідного договору у встановлений законом строк, та не дослідили відповідність запропонованої Фінансовим управлінням ОСОБА_3 комітету Івано-Франківської міської ради редакції договору положенням законодавства, у тому числі щодо розміру пайової участі.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 у справі № 909/979/15 (суддя Гриняк Б.П.) відмовлено в позові Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 підприємства "Авторемонтник" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок пайового внеску) в редакції, запропонованій фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Позивач Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 у справі № 909/979/15 і прийняти нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі.

Скаржник посилається зокрема на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не врахував наступного:

- визначений в ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» 15-денний строк для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який розпочинає свій перебіг з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, є встановлений для добровільного виконання стороною обовязку, невиконання якого не звільняє замовника від укладення договору;

- ПП «Авторемонтник» реалізувало своє право замовника будівництва суто під час дії Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- розрахунок розміру пайової участі замовника будівництва по обєкту «добудова до мийки та авторемонтної майстерні на вул. Незалежності,126А» був проведений з врахуванням площ добудови, відсотку, передбаченому п. 6.2.1. Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, затвердженому рішення Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013 № 1231-38 та на підставі наказу Мінрегіонбуд від 06.05.2015 № 96 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України».

Відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу від 27.01.2017 №7/5, в якому просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 у справі № 909/979/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення, з підстав правомірності та обґрунтованості рішення суду.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу Фінансовому управлінні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради б/н б/д (вх. № апеляційного суду 01-05/5611/16 від 30.11.2016 р.) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 у справі № 909/979/15 та призначено до розгляду на 13.12.2016.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.01.2017.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 у звязку із перебуванням судді Гриців В.М. у відпустці та тимчасовою непрацездатністю судді Кордюк Г.Т., враховуючи п. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 25 від 02.04.2015, розгляд справи № 909/979/15 призначено на 31.01.2017.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не забезпечила участі уповноваженого представника в судовому засіданні.

Представники Сторін у судовому засіданні підтримали свої доводи та заперечення з мотивів наведених в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Перед початком судового засідання на адресу суду апеляційної інстанції 30.01.2017 надійшла заява від Відповідача про застосування строків позовної давності від 27.01.2017 № 7/5, яка судовою колегією не береться до уваги, оскільки така заява не подавалася Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 31.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 у справі № 909/979/15 підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

В силу вимог ст. 144 Конституції України та ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування при виконанні своїх функцій приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", статтею 40 якого встановлено обов'язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Так, за приписами частини другої зазначеної статті Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно з ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (ч.ч. 8, 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Правовий аналіз частин 8 та 9 у сукупності з іншими положеннями цієї статті Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" дозволяє дійти висновку про те, що обов'язок щодо ініціювання укладення такого договору покладено саме на замовника будівництва, оскільки пов'язується з його зверненням до органу місцевого самоврядування.

Такий договір має бути укладеним в обов'язковому порядку, в межах строку, встановленого ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Неукладення договору свідчить про недотримання вимог законодавства і має наслідком порушення прав та інтересів відповідної територіальної громади, тому судам потрібно у кожному конкретному випадку з'ясовувати причини його неукладення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог законодавства рішенням Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013 № 1231-38 було затверджено Положення "Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста".

За приписами п.п. 1.2 та 1.3 зазначеного Положення замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням договорів про пайову участь. Замовник зобов'язаний повідомляти виконавчий комітет про будь-які вчинені ним дії щодо забудови земельної ділянки, відповідно до діючого законодавства та звернутися про укладення договору про пайову участь.

Згідно з абзацом 2 п. 3.1 Положення замовник зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених пунктом 6.6, 6.7 цього положення.

Відповідно до п. 4.4 Положення договір про пайову участь укладається на підставі звернення замовника будівництва на ім'я першого заступника міського голови.

Абзацом 2 пункту 7.3 Положення встановлено, що в разі відсутності звернення замовника щодо укладення договору про пайову участь в строк, передбачений п. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виконавчий комітет або фінансове управління вживає всіх необхідних заходів щодо укладення договору, в тому числі і після введення об'єкту в експлуатацію. В разі, якщо замовник не звернувся про укладення договору та не підписав у встановлений термін, виконавчий комітет та/або фінансове управління вправі подати позовну заяву про укладення договору в судовому порядку (п. 1.4 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2010 у справі № 14/112 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.10.2010) за позовом ПП "Авторемонтник" до Івано-Франківської міської ради визнано за ПП "Авторемонтник" право власності на нежитлові споруди: приміщення шиномонтажу 12,4 кв.м по літері А та приміщення автомайстерні 57,1 кв.м по літері Б, що знаходяться по вул. Незалежності, 126 А , м. Івано-Франківськ. До моменту винесення даного рішення вказана споруда була інвентаризована як об'єкт нерухомості.

У відповідності до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області за №ІФ 84 від 16.07.2014, будівництво об'єкта мийки та авторемонтної майстерні на вул. Незалежності, 126 А в м. Івано-Франківську, яке було розпочато в жовтні 2010 року, є завершеним в червні 2014 року, а об'єкт готовим до експлуатації (а.с. 19-21).

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 07.05.2015 Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось з листом №2-15/224 до ПП "Авторемонтник" з пропозицією укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, надавши проект такого договору з додатком розрахунку розміру пайової участі. Зокрема, у вказаному листі фінансове управління ОСОБА_3 комітету Івано-Франківської міської ради зазначало, що враховуючи те, що ПП "Авторемонтник" введено в експлуатацію добудову до мийки та авторемонтної майстерні на вул. Незалежності, 126 в м. Івано-Франківську за ПП "Авторемонтник" закріплений виключний обовязок взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом укладення відповідного договору, що передбачено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п. 1.2 Положення "Про пайову участь замовників у створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста".

Однак, ПП "Авторемонтник" у листі № 7/8 від 28.05.2015 повідомило фінансове управління ОСОБА_3 комітету Івано-Франківської міської ради про свою відмову від укладення вищевказаного договору.

Відмова ПП "Авторемонтник" від укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, слугувало підставою для звернення з позовом до суду.

Згідно з частиною третьою статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обовязковим для сторін, зокрема, якщо існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору.

Разом із тим, ч. 1 ст. 648 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обовязкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Порядок укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється статтею 187 Господарського кодексу України та статтею 649 Цивільного кодексу України, виходячи зі змісту яких і принципу свободи договору, переддоговірні спори поділяються на спори про спонукання до укладення договору, якщо одна зі сторін ухиляється від його укладення, та на спори, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо умов такого договору. При цьому, можливість розгляду судом цих спорів обумовлюється обов'язковістю договору (за державним замовленням, на підставі правового акта органу державної влади чи місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом). Тобто, спонукання до укладення договору, визнання укладеним договору, можливе, зокрема, тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов'язаною його укласти через пряму вказівку закону. Таким чином, необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність відповідної вказівки закону на обов'язковість укладення певного договору, а застосуванню до таких спорів підлягає законодавство, яке є чинним на момент виникнення переддоговірного спору та його вирішення в судовому порядку.

Як встановлено судом, на час початку будівництва на спірному обєкті діяв Закон України "Про планування і забудову територій" (який втратив чинність 12.03.2011 згідно із Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI). Статтею 27 1 Закону України "Про планування і забудову територій", зокрема, було визначено, що створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів належить до відання відповідних органів місцевого самоврядування. Замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (який набрав чинності з 12.03.2011 та діяв на момент закінчення будівництва та введення обєкта в експлуатацію) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті, перелік яких є вичерпним.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта для нежитлових будівель та споруд.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Аналогічну норму наведено в Порядку.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (дане положення набрало чинності з 01.01.2013).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Обовязок замовника забудови взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури на підставі договору про пайову участь між замовником та органом місцевого самоврядування, встановлено як чинним Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (набрав чинності з 12.03.2011), так і Законом України «Про планування і забудову територій» (втратив чинність з 12.03.2011 та був чинним на час винесення ухвали суду про визнання за Відповідачем права власності). Винятки із цього правила, перелік яких є вичерпним, встановлено ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ч. 4 ст. 27№ Закону України «Про планування і забудову територій».

За змістом положень ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, зокрема безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 3 ст. 179 ГК укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом (ст. 187 ГК).

Строк, визначений законом для укладення договору пайової участі протягом 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію, встановлено саме для добровільного виконання стороною вказаного обовязку, і невиконання такого зобовязання не звільняє замовника від укладення договору, адже невиконання замовником обовязку, передбаченого законом, не може надавати йому переваг перед замовником, який виконав обовязок. Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 922/5937/15 (№ 3-1281гс16).

Місцевий господарський суд, приймаючи оспорюване рішення, дійшов до висновку, що вимоги Позивача про укладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська є безпідставними та такими, що суперечить положенням Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки після введення об'єкта будівництва в експлуатацію укладення спірного договору не є обов'язковим. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір про зобов'язання до укладення відповідного виду договорів може розглядатись в суді за умови звернення сторони з вимогою про укладення договору в межах встановленого законом терміну, оскільки в цьому періоді діє обов'язок по укладенню договору, встановлений законом.

Проте, з врахуванням обставин справи та наведеної позиції Верховного Суду України, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, адже в силу наведених норм законодавства договір про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська між Фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_3 комітет Івано-Франківської міської ради та ПП "Авторемонтник" є обовязком Позивача.

Відповідно до положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7, не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Зокрема, на виконання вимог постанови Вищого господарського суду України від 12.05.2016 у даній справі, судом апеляційної інстанції зясовано, що при розгляді справи № 14/112 Господарським судом Івано-Франківської області встановлено, що «Протягом 2008-2009 року приватне підприємство "Авторемонтник" здійснювало будівництво виробничо-технічної бази з ремонту автомобілів по вул. Незалежності,126, площею 0,3644 га. Крім приміщень, збудованих на підставі проектно-дозвільної документації, позивачем збудовано нежитлові споруди: приміщення шиномонтажу - заг. площею 13,5кв.м, приміщення авторемонтної майстерні - заг. площею 55,5 кв.м.». З урахуванням ухвали суду від 14.10.2010 про виправлення описки в рішенні суду від 07.10.2010 мова йде про «приміщення шиномонтажу 12,4 кв.м по літері А та приміщення автомайстерні 57,1 кв.м по літері Б, що знаходяться по вул. Незалежності, 126 А , м. Івано-Франківськ».

Тобто, на час затвердження рішенням Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013 Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, право власності на спірні обєкти було визнано за ПП «Авторемонтник» на підставі судового рішення у справі № 14/112.

Позивач наполягає тому, що договір відповідає положенням Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та діючого Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Івано-Франківська.

Частиною 6 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань для нежитлових будівель та споруд не може перевищувати 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта.

Розрахункова кошторисна вартість будівництва (розрахункова вартість будівництва) це прогнозована сума грошових коштів, необхідна для його здійснення. Вона складається з базисної кошторисної вартості будівництва (базисної вартості будівництва) та коштів на компенсацію витрат, повязаних з ринковими умовами здійснення будівництва (Державні будівельні норми IV-16-98 частина 1).

Як вбачається з додатку до договору, для визначення розміру пайової участі Позивачем було взято за основу не кошторисну вартість, а показник опосередкованої вартості спорудження 1 м кв. обєкту будівництва в Івано-Франківській області 4 601,67 грн. Тобто, відповідно до додатку до договору сума пайового внеску це 22387,12 грн., з яких 4 601,67 грн. показник опосередкованої вартості спорудження 1 м кв. обєкту будівництва в Івано-Франківській області помножений на кількість квадратних метрів добудови (69,50 кв.м), проведеної Відповідачем, та помноженої на 7 %.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що Позивачем не подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що на момент звернення з позовом до суду в даній справі опосередкована вартість спорудження 1 м кв. обєкту будівництва в Івано-Франківській області становила саме 4 601,67 грн., як і не подано проектно-кошторисної документації, з аналізу якої можна було суду встановити кошторисну вартість будівництва (добудови), та встановити обставину щодо не перевищення Позивачем граничного розміру пайової участі.

З декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області за №ІФ 84 від 16.07.2014, поданої Позивачем, не вбачається, що Відповідачем було здійснено добудову площею 69,50 кв.м на об'єкті мийки та авторемонтної майстерні на вул. Незалежності, 126 А в м. Івано-Франківську.

Крім того, як зазначено вище, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2010 у справі № 14/112 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.10.2010) за позовом ПП «Авторемонтник» до Івано-Франківської міської ради було визнано право власності за ПП «Авторемонтник» на нежитлові споруди площею 69,50 кв. м (які є предметом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Івано-Франківська, який просить визнати укладеним Позивач) - приміщення шиномонтажу 12,4 кв.м по літері А та приміщення автомайстерні 57,1 кв.м по літері Б, що знаходяться по вул. Незалежності, 126 А , м. Івано-Франківськ.

Натомість, відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області за № ІФ 84 від 16.07.2014, яка судом апеляційної інстанції оцінюється критично, замовником будівництва є ПП "Авторемонтник", датою початку будівництва є жовтень 2010 року, закінчення червень 2014 року, а в розділі 10 декларації як дозвільний документ зазначена ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2010 у справі № 14/112, якою виправлено описку в рішенні суду від 07.10.2010 у справі № 14/112 .

Як зазначає Відповідач необхідність видачі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 16.07.2014, за якою звернувся Відповідач, виникла у звязку з реєстрацією права власності на спірні приміщення (площею 69,50 кв.м ) після прийняття рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2010 у справі № 14/112.

Також, судова колегія зазначає, що в проекті договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Івано-Франківська, який просить визнати укладеним Позивач, не зазначений відсоток відрахувань, які Виконком зобовязується використати відповідно на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, який визначений в п. 6.2.2. Положення.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в п. 1 договору про спонукання до укладення якого звернувся Позивач у даній справі зазначено, що предметом договору є те, що Замовник здійснює добудову до мийки та авторемонтної майстерні на вул. Незалежності, 126, в порядку та на умовах, визначених договором. При цьому, в додатку до договору про пайову участь, як і в ухвалі суду про визнання права власності за Відповідачем у справі № 14/112, як і в декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 16.07.2014 мова йде про приміщення в цілому, які розташовані за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 126 А., без виокремлення добудови.

В даному випадку йде мова про замовника, який визнав право власності на добудоване приміщення як на самочинне будівництво в порядку ч. 3 ст. 376 ЦК України. Крім того, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що проект договору про пайову участь в розвитку інфраструктури м. Івано-Франківська, який просить визнати укладеним Позивач, не відповідає Положенню про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, яке було затверджено рішенням Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013 № 1231-38, яке в свою чергу поширює свою дію на всіх замовників, які закінчили будівництво, будують чи мають намір щодо забудови земельних ділянок (реконструкції з надбудовою чи добудовою).

З урахуванням наведених висновків суду першої інстанції, судова колегія зазначає, що, оскільки висновок місцевого господарського суду щодо відсутності на момент початку будівництва спірного обєкту у Відповідача обовязку стосовно укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Івано-Франківська до введення обєкту в експлуатацію не був належним чином обґрунтований у мотивувальній частині рішення суду, проте резолютивна частина рішення суду є правильною, відтак рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 у справі № 909/979/15 підлягає залишенню без змін, з урахуванням мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 в справі № 909/979/15.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради б/н б/д (вх. № апеляційного суду 01-05/5611/16 від 30.11.2016) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 у справі № 909/979/15 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 03.02.2017.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Суддя В.М.Гриців

Суддя Г.Т.Кордюк