ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року Справа № 904/8507/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Кролевець О.А.,

Євсікова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ТК Кредит"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 листопада 2016 року

та на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року

про повернення позовної заяви

у справі № 904/8507/16

господарського суду Дніпропетровської області

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ТК Кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортекс-М"

про стягнення

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року (суддя Ярошенко В.І.) залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 листопада 2016 року (судді Дармін М.О., Березкіна О.В., Сизько І.А.) у справі № 904/8507/16 відмовлено в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ТК Кредит" про відстрочення сплати судового збору та повернуто позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Не погодившись з зазначеною ухвалою та постановою Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ТК Кредит" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 листопада 2016 року та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року та прийняти нову постанову, якою прийняти справу до розгляду.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ТК Кредит" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортекс-М" про стягнення заборгованості у розмірі 20000000 грн.

Судовий збір за подання позовної заяви про стягнення заборгованості у розмірі 20000000 грн. повинен бути сплачений у сумі 206700 грн.

Доказів оплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі позивачем до суду не надано

До позовної заяви позивачем додано клопотання про відстрочення сплати судового збору від 21 вересня 2016 року № 0138, у зв'язку з тяжким фінансовим становищем, перебуванням банку в процесі ліквідації 08 квітня 2016 року. З тексту клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору вбачається, що збільшення кошторису витрат на судові витрати можливе лише за погодженням з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Доказів проведення такого погодження позивач місцевому господарському суду не надав.

У якості доказів тяжкого фінансового стану, позивачем надано до суду кошторис витрат АТ КБ "ТК Кредит" на здійснення ліквідації за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2016 року (а.с. 11).

До суду апеляційної інстанції під час оскарження ухвали позивач окрім вищезазначеного кошторису, було надано кошторис витрат АТ КБ "ТК КРЕДИТ" на здійснення ліквідації на період з 01 жовтня 2016 року до 31 грудня 2016 року, затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1980 від 29 вересня 2016 року, з якого вбачається наявність у листопаді 2016 року 206.700,00 грн. на витрати на обов'язкові платежі та податки, які за твердженням позивача є тією сумою, яка планувалася бути сплаченою в якості судового збору за подання даної позовної заяви (а.с. 62)

Суд апеляційної інстанції зазначив, що з наданих позивачем доказів неможливо дійти висновку про повідомлення ним місцевий господарський суд щодо проведення позивачем погодження із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб збільшення кошторису витрат на судові витрати, наданий ПАБ КБ "ТК Кредит" кошторис витрат АТ КБ "ТК КРЕДИТ" та дійшов обґрунтованого висновку про не можливість їх прийняття судом апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Оскільки позивач не надав господарському суду першої інстанції належних в розумінні статті 34 ГПК України доказів в підтвердження тих обставин, що його майновий стан утруднює оплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, а наданий кошторис (а.с. 34) не підтверджує об'єктивно майновий стан останнього та складений ним самостійно, жодних первинних документів фінансової звітності позивач не надав, то колегія суддів вважає висновок місцевого господарського суду, що позивачем не доведено недостатності коштів банку для сплати судового збору є вірним.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках.

Згідно з статтею 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Звертаючись до суду із клопотанням про відстрочення сплати судового збору, позивач не навів обґрунтованих підстав та не надав відповідних доказів на підтвердження неможливості сплати ним судового збору; наведені ж позивачем обставини не мають характеру виключних, нічим не підтверджені.

З огляду на вищезазначене суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про те, що клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ТК Кредит" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 листопада 2016 року у справі № 904/8507/16 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді О. А. Кролевець

О. О. Євсіков