ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р.Справа № 923/1219/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

при секретарі судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників сторін:

від ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - ОСОБА_1 за довіреністю;

Представник Комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго" в судове засідання не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2016

у справі №923/1219/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго"

про стягнення 878 449 грн. 19 коп.

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2016 публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до господарського суду Херсонської області із позовом до комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго" (далі КП ТМ "Каховтеплокомуненерго") в якому просило стягнути з останнього пеню у розмірі 468 973,47 грн., три проценти річних у сумі 25 669, 59 грн. та інфляційні втрати у сумі 383 806,13 грн., що загалом складає 878 449,19 грн.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 (суддя Гридасов Ю.В.) позов задоволено частково, стягнуто з КП ТМ "Каховтеплокомуненерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 310467, 95 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 25669, 59 грн. з урахуванням 3% річних, 234486, 74 грн. пені та 12076, 67 грн.67 коп. витрат по сплаті судового збору.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідачем несвоєчасно були виконані зобовязання за договором №3165/15-БО-33 від 11.12.2014 р. щодо здійснення оплати за природний газ, а тому, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу на підставі п. 7.2. договору пеню, а також штрафні санкції передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, а саме, інфляційні збитки та 3% річних.

Разом з тим, пославшись на приписи ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" суд першої інстанції визнав за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та зменшити розмір пені заявленої до стягнення на 50 %.

Так, місцевий господарський суд зазначив, що при розгляді клопотання відповідача про зменшення розміру пені враховується, що заборгованість за поставлений позивачем природний газ, який використовувався виключно для подальшої реалізації теплової енергії бюджетним організаціям (споживачам), виникла у зв'язку з тим, що останні несвоєчасно розраховуються за надані послуги, ступінь виконання відповідачем основного зобов'язання за договором на купівлю-продаж природного газу (заборгованість за опалювальний період 2015р. була погашена 19.01.2016р.), КП ТМ "Каховтеплокомуненерго" знаходиться у вкрай скрутному фінансово-економічному становище і не володіє джерелами сплати штрафних санкцій, що підтверджується наданою відповідачем фінансовою звітністю за січень вересень 2016 року, позивач належить до державного сектора економіки, доказів, які б вказували на імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у звязку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобовязань відповідачем матеріали справи не містять.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд першої інстанції визнав за можливе врахувати при винесенні рішення інтереси обох сторін спору та зменшити заявлену до стягнення пеню у два рази, тим самим, задовольнивши клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми пені до 234486,74 грн.

До того ж, місцевим господарським судом зазначено, що в ході судового розгляду справи останнім встановлено, що позивач, під час розрахунку інфляційних, не врахував факт сплати відповідачем боргу 19.01.2016р., а також те, що відповідно до рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому на місяць. Як відзначив суд першої інстанції, у власному розрахунку індексу інфляції позивачем не зазначено період, із зазначенням дат, прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за кожний місяць, що суперечить вказаним рекомендаціям Верховного Суду України. Разом з цим, суд відзначив, що відповідно до розрахунку індексу інфляції здійсненого відповідачем, сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, складає 310467,95 грн. та зазначений розрахунок відповідає рекомендаціям Верховного Суду України та приймається судом до уваги.

З огляду на вказані обставини, господарський суд Херсонської області дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині щодо стягнення 310467 грн.95 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 25669 грн.59 коп. з урахуванням 3% річних, 234486 грн.74 коп. пені.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 у справі №923/1219/16 в частині відмови у стягнені 234 486,74 грн. пені, в оскарженій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з КП ТМ "Каховтеплокомуненерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 234 486,74 грн. пені, у стягненні яких було відмовлено та в іншій частині рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 у справі №923/1219/16 залишити без змін.

В апеляційній скарзі ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає, що не погоджується з рішенням господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 року у справі №923/1219/16 щодо часткового задоволення позовних вимог у звязку зі зменшенням судом розміру пені на 234 486,74 грн. і вважає, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552 Цивільного кодексу України, та процесуального права, зокрема ст.ст. 4-2, 43, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині, з наступних підстав.

За твердженням апелянта, рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 у цій справі не відповідає вимогам ст.ст. 4, 4-2, 43 ГПК України, оскільки не зазначено будь-яких доказів на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені та не викладено доводи на підставі яких відхилено докази позивача.

Апелянт, посилаючись на приписи ч.ч.1,2 ст.226 ГК України, ст.ст.179, 190, 625ЦК України та п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №1 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначає, що інфляційні нарахування ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на суму простроченої заборгованості є фактично понесеними матеріальними втратами кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому інфляційні втрати за такою операцією купівлі-продажу природного газу повною мірою охоплюються поняттям збитків в розумінні ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, зокрема, відносяться до категорії втрата або пошкодження її майна.

До того ж, апелянт зазначає, що крім втрат або пошкодження майна, до збитків також належать не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання другою стороною. Неотриманим доходом від конкретної операції, на думку скаржника, є сума простроченої заборгованості, яку ПАТ "НАК "Нафтогаз України" міг би одержати, якби відповідач належним чином виконав своє зобовязання за відповідним договором купівлі-продажу природного газу. Проте, на думку апелянта, саме через порушення відповідачем своїх обовязків за таким договором ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не отримало очікуваного доходу.

Таким чином, апелянт вважає, що прострочена та не оплачена відповідачем сума заборгованості за відповідним договором купівлі-продажу природного газу є доходом ПАТ "НАК "Нафтогаз України", на якій він як постачальник розраховував за умови належного виконання відповідачем своїх зобовязань. Отже, на думку скаржника, сума простроченої та не оплаченої відповідачем станом на час розгляду справи у суді заборгованості також становить збитки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в розумінні ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України.

Щодо реалізації господарським судом права встановленого ст. 83 ГПК України, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, скаржник зазначає наступне.

Так, за твердженням скаржника, правила застосування господарськими судами зазначених положень ст. 83 ГПК України визначені рядом розяснювальних листів з цього питання та практикою суду, зокрема, п.1 ч. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.11.2011 р. №01-06/1623/2011 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм процесуального права", п.11.22 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 25.03.2009 р. №01-08/183 "Про Перелік питань, порушуваних господарськими судами протягом 2002 - 2009 років щодо застосування деяких норм процесуального права, на які Вищим господарським судом України надано відповіді в інформаційних листах", постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2015 р. у справі №902/1568/14.

Таким чином, посилаючись на наведені вище положеннями чинного законодавства України та висновки Вищого господарського суду України щодо практики застосування ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України і ст. 551 Цивільного кодексу України, скаржник вважає, що судом першої інстанції при розгляді клопотання про зменшення пені не надано належної оцінки доводам ПАТ "НАК "Нафтогаз України", наведеним в його обґрунтування, зокрема щодо причини неналежного виконання обов'язку та ступеня виконання зобов'язання. Окрім того, за твердженням скаржника, судом першої інстанції не брались до уваги інтереси сторін, не оцінювались вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінка винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), у звязку з чим суд, на думку апелянта, першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для зменшення належної до сплати пені.

Крім того, апелянт вважає, що застосовуючи приписи п.3 статті 83 ГПК України слід враховувати вказівку, що міститься в п.3.17.4 постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а саме, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт З статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Посилаючись в апеляційній скарзі на практику Європейського суду з прав людини, апелянт зазначає, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, за твердженням апелянта, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як підприємство державного сектору економіки є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. За спірним договором постачався імпортований природний газ, який ПАТ "НАК "Нафтогаз України" закуповує за зовнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України, що майже і сталося 01 січня 2006 року та відбулося 01 січня 2009 року.

Скаржник зазначає, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" та фінансовим планом ПАТ "НАК "Нафтогаз України", не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу, а внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених ПАТ "НАК "Нафтогаз України" втрат є стягнення з боржників пені у розмірі передбаченої умовами договорів. Загальна сума заявленої пені не компенсує повністю збитків, яких зазнає позивач, а тому, зменшення судом розміру пені на 50% від нарахованої суми спричиняє позивачу додаткові збитки та дозволяє відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Окрім того, апелянт зазначає, що застосування п. 3 ст. 83 ГПК України передбачає принаймні дослідження усіх істотних обставин справи та дійсних належних доказів наявності виняткових обставин, однак, відповідач не надав господарському суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, а тому надання переваги одних доказів над іншими суперечить чинному законодавству, а також ставить під сумнів упередженість судді господарського суду Херсонської області.

З огляду на наведене, апелянт вважає, що суд дослідив лише ступінь виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 ГК України. За твердженням апелянта, в оскаржуваному рішенні жодним чином не вмотивовано, не наведено та необґрунтовано в чому саме полягає винятковість обставин у даній справі, а відповідачем не надано жодних належних доказів щодо винятковості таких обставин, у звязку з чим, апелянт вважає рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 у справі №923/1219/16 таким, що підлягає скасуванню, в частинні зменшення пені.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.12.2016 апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 по справі №923/1219/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

Розпорядженням керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №125 від 31.01.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи у звязку із перебуванням судді Жекова В.І. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2017 для розгляду апеляційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 по справі №923/1219/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 по справі №923/1219/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

26.12.2017 р. до Одеського апеляційного господарського суду від КП ТМ "Каховтеплокомуненерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 29.12.2016, яке вручено відповідачеві 03.01.2017.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області, заслухавши представника позивача, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не звязана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2014 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та КП ТМ "Каховтеплокомуненерго" було укладено договір купівлі-продажу природного газу №3165/15-БО-33, відповідно до умов п. 1.1 якого продавець (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") зобовязується передати у власність покупцю (КП ТМ "Каховтеплокомуненерго") у 2015 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору сторони узгодили, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії , яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 2.1 договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 1235 тис. куб. м.

Відповідно до п.п. 2.1.1 договору обсяги газу, що планується передати за цим договором (планований обсяг) можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5% від узгодженого сторонами згідно п. 2.1 договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (п. 2.1.2 договору).

Згідно з п. 3.2 договору приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодобового не більше як +/- 5 відсотків. При цьому приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

У відповідності до п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, покупець зобовязується надати підписані та скріплені печаткою покупця продавцеві три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмові формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Пунктом 5.2 договору визначено, що ціна за 1000 куб.м природного газу становить 5900 гривень без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 гривень, крім того ПДВ - 20% - 73,34 гривень, всього з ПДВ 440,04 гривень. До сплати за 1000 куб м. природного газу 6384,70 гривень, крім того ПДВ 20% - 1276,94 гривень, всього з ПДВ 7661,64 гривень.

За умовами додаткової угоди №1 від 12.02.2015 року, до договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року, п.5.2 викладено з 01.02.2015 у новій редакції: ціна за 1000 куб.м природного газу становить 5700 гривень без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ 2%, податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 гривень, крім того ПДВ - 20% - 73,34 гривень, всього з ПДВ 440,04 гривень. До сплати за 1000 куб м. природного газу 6180,70 гривень, крім того ПДВ 20% - 1236,14 гривень, всього з ПДВ 7416,84 гривень.

За умовами додаткової угоди №2 від 31.03.2015 року, до договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року, п.5.2 викладено з 01.03.2015 у новій редакції: ціна за 1000 куб.м природного газу становить 8900 гривень без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ 2%, податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 гривень, крім того ПДВ - 20% - 73,34 гривень, всього з ПДВ 440,04 гривень. До сплати за 1000 куб м. природного газу 9444,70 гривень, крім того ПДВ 20% - 1888,94 гривень, всього з ПДВ 11333,64 гривень.

За умовами додаткової угоди №3 від 15.04.2015 року, до договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року, п.5.2 викладено з 01.04.2015 у новій редакції: ціна за 1000 куб.м природного газу становить 7200 гривень без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ 2%, податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 656,20 гривень, крім того ПДВ - 20% - 131,24 гривень, всього з ПДВ 787,44 гривень. До сплати за 1000 куб м. природного газу 8000,20 гривень, крім того ПДВ 20% - 1600,04 гривень, всього з ПДВ 9600,24 гривень.

За умовами додаткової угоди №4 від 29.05.2015 року, до договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року, п.5.2 викладено з 01.05.2015 у новій редакції: ціна за 1000 куб.м природного газу становить 6810 гривень без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ 2%, податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 656,20 гривень, крім того ПДВ - 20% - 131,24 гривень, всього з ПДВ 787,44 гривень. До сплати за 1000 куб м. природного газу 7602,40 гривень, крім того ПДВ 20% - 1520,48 гривень, всього з ПДВ 9122,88 гривень.

За умовами додаткової угоди №5 від 09.06.2015 року, до договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року, п.5.2 викладено з 01.06.2015 у новій редакції: ціна за 1000 куб.м природного газу становить 6600 гривень без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ 2%, податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 656,20 гривень, крім того ПДВ - 20% - 131,24 гривень, всього з ПДВ 787,44 гривень. До сплати за 1000 куб м. природного газу 7388,20 гривень, крім того ПДВ 20% - 1477,64 гривень, всього з ПДВ 8865,84 гривень.

За умовами додаткової угоди №6 від 27.07.2015 року, до договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року, п.5.2 викладено з 01.07.2015 у новій редакції: ціна за 1000 куб.м природного газу становить 2994,30 гривень, у тому числі: тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 190,10 грн., крім того ПДВ - 20% - 38,02 гривень, всього з ПДВ 228,12 гривень. Тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами 473,40 гривень, (в т.ч. вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби, що враховано в структурі тарифу з транспортування природного газу розподільчими трубопроводами, встановленого постановою НКРЕКП), крім того ПДВ - 20% - 94,68 гривень, всього з ПДВ 568,08 гривень, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (2%) 35,92 грн., крім того ПДВ - 20% - 7,18 гривень, всього з ПДВ 43,10 гривень. Ціна за 1000 куб.м. природного газу, як товару, становить 1795,83 грн., крім того ПДВ 20 % - 359,17 грн., всього з ПДВ 2155 грн. До сплати за 1000 куб м. природного газу 2495,25 гривень, крім того ПДВ 20% - 499,05 гривень, всього з ПДВ 2994,30 гривень.

За умовами додаткової угоди №7 від 30.07.2015 року, до договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року сторони доповнили п.6.3. договору абзацами у наступній редакції: "За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховую кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором".

За умовами додаткової угоди №8 від 21.10.2015 року, до договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року сторони узгодили викласти з 01 жовтня 2015 року п.5.1., п.5.2., п.5.3. статті 5 "Ціна газу" договору в наступній редакції: "5.1. Ціна на природний газ розміщується на офіційному веб-сайті Продавця. Тарифи на транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ магістральними та розподільними трубопроводами установлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу з 01 жовтня по 31 жовтня 2015 року становить 6 600,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 689,10 грн., крім того ПДВ - 20% - 137,82 грн., всього з ПДВ - 826,92 грн. В структурі тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП, враховано вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 7 421,10 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 484,22 грн., всього з ПДВ - 8 905,32 гривень. Ціни на природний газ на наступні періоди розміщуються на офіційному веб-сайті продавця та зазначаються в окремій додатковій угоді. 5.3. У разі зміни на офіційному веб-сайті продавця цін на газ, та/або зміни НКРЕКП тарифів на його транспортування і розподіл вони є обовязковими за цим договором з моменту введення їх в дію. У разі, якщо покупець не погоджується на відповідні зміни, він має право змінити постачальника (продавця) відповідно до порядку, передбаченого законом України "Про ринок природного газу". Викладено з 01 жовтня 2015 року п. 10.3 статті 10 "Інші умови" договору в наступній редакції: "Усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.5 цього договору. У разі, якщо одна із сторін не підписала додаткову угоду щодо зміни ціни на газ та/або тарифів на його транспортування і розподіл, сторони при визначені ціни за природний газ, використаний за цим договором у звітному періоді, приймають ціни/тарифи, визначені відповідно до пункту 5.3 цього договору, які зазначаються в акті приймання-передачі природного газу".

За умовами додаткової угоди №9 від 22.10.2015 року, до договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року сторони узгодили викласти пункт 3.4. договору в наступній редакції: "3.4. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. У разі, якщо покупець не надає або несвоєчасно надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання газу встановлюються відповідно до даних газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства, а вартість газу розраховується продавцем відповідно до умов, зазначених в пункті 5.2

У разі, якщо при складанні/підписанні акту приймання-передачі природного газу у сторін виникають розбіжності щодо вартості газу, переданого за договором, сторони врегульовують спірні питання відповідно до умов договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги використання встановлюються відповідно до даних газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства, а вартість газу розраховується продавцем відповідно до умов, зазначених в пункті 5.2.

Викласти п.5,2. статті 5 "Ціна газу" договору в наступній редакції: 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу з 01 листопада 2015 року становить 6 469,63 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 689,10 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 826,92 грн. В структурі тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП, враховано вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 7 288,12 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 8 745,74 гривень. Додати статтю 5 "Ціна газу" договору пунктом 5.6 в наступній редакції: "5.6. У разі погашення покупцем заборгованості перед продавцем за природний газ, використаний в попередніх періодах, покупець звертається до продавця з приводу перегляду умов п.5.2. на наступний місяць відповідно до інформації щодо цін, розміщеної на сайті продавця."

За умовами додаткової угоди №10 від 02.11.2015 року, до договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року сторони узгодили викласти пункт 6.3 статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" Договору в наступній редакції: "6.3. Оплата за газ здійснюється покупцем на поточний рахунок продавця з урахуванням вимог статті 19 Закону України "Про теплопостачання" та зараховується як оплата за газ, поставлений продавцем покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначені платежу посилання на номер договору є обов'язковим. У разі якщо оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця і на нього надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, покупець зобовязується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1 цього договору".

Згідно з п. 5.3 договору у разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення її в дію.

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, повязані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та актів приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою.

В п. 9.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюються тривалістю у 5 років.

Згідно п. 11.1 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, і діє у частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а у частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5 263 801,50 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивач зазначив, що відповідачем протягом періоду поставки несвоєчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, у звязку із чим ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було нараховано відповідачеві пеню, суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, та три відсотки річних, загалом 878 449 грн. 19 коп.

Судом першої інстанції вимоги позивача визнано обґрунтованими, проте, позов задоволено частково у звязку із тим, що судом на підставі ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України було визнано за можливе зменшити розмірі пені, що була заявлена до стягнення.

Судова колегія погоджується з даним висновком місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи підтверджують, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" протягом 2015 року було поставлено, а КП ТМ "Каховтеплокомуненерго" прийнято природного газу на загальну суму 5 263 801,50 гривень.

Але, відповідач у порушення п.6.1 договору розрахунки за поставлений природний газ проводились невчасно, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахованих сум 3% річних, колегія суддів дійшла висновку, що його зроблено методологічно та арифметично правильно.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги розрахунок інфляційних втрат, що наданий позивачем, оскільки, позивачем при здійсненні такого розрахунку не враховано дату погашення відповідачем боргу (19.01.2016) та здійснено розрахунок індексу інфляції на кожну дату місяця, в той час як вірним є розрахунок, що здійснений у середньому на місяць, що випливає з листа Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 р.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок інфляційний втрат, що наданий відповідачем, вважає його методологічно та арифметично правильним, а тому, судом першої інстанції було правомірно стягнуто суму інфляційних втрат за розрахунком, що був наданий відповідачем.

Враховуючи викладені обставини та приписи ст. 625 ЦК України колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовну вимогу в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та частково суми інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені у сумі 468 973,47 грн. та висновків місцевого суду щодо зменшення розміру вказаної пені на 50% до 234486,74 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 548 ЦК України визначено, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на нарахування пені сторони узгодили в п.7.2. договору, яким передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю, або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів дійшла висновку, що він зроблений арифметично і методологічно правильно, з урахуванням умов договору, чинного законодавства, періодів прострочки та розміру прострочених грошових сум.

Разом з тим, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було правомірно визнано за можливе зменшити розмірі пені, що була заявлена до стягнення, у звязку з наступним.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням в якому просив на розсуд суду зменшити розмір пені. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилався на те, що він 19.01.2016 р. повністю розрахувався за природний газ перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за опалювальний період 2015 р., відповідач знаходиться у вкрай скрутному фінансово-економічному становищі і не володіє джерелами сплати штрафних санкцій в повному обсязі перед позивачем.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною першою статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України).

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Відповідно до підпункту 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 р. № 7-рп/2013.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зменшуючи на 50% розмір пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки.

Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст.43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, виходив з того, що основний борг за спірним договором, хоч й з простроченням, проте, був сплачений відповідачем у повному обсязі, заборгованість за поставлений позивачем природний газ, який використовувався виключно для подальшої реалізації теплової енергії бюджетним організаціям (споживачам), виникла у зв'язку з тим, що останні несвоєчасно розраховуються за надані послуги, відповідач знаходиться у вкрай скрутному фінансово-економічному становище і не володіє джерелами сплати штрафних санкцій, що підтверджується наданою відповідачем фінансовою звітністю за січень вересень 2016 року, позивач належить до державного сектора економіки, доказів, які б вказували на імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у звязку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобовязань відповідачем матеріали справи не містять, що є винятковою обставиною в розумінні ст. 203 ГК України, яка надає підстави для зменшення неустойки.

Судова колегія вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки, відповідно до норм статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у звязку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобовязань відповідачем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки на 50%, що в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотне.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені на 50 %. Наведене узгоджується з постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не примаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2016 р. у справі №923/1219/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Мишкіна М.А.