ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017р. Справа№ 914/2426/16

Господарський суд Львівської області у складі

судді Фартушка Т.Б. при секретарі Сало О.А.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів», Львівська область, м.Львів,

до Відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Львівська область, м.Львів,

про стягнення заборгованості

ціна позову: 15325,93 грн.

Представники:

позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 03.10.2016р. б/н)

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 5709,64грн. основного боргу, 5596,11грн. пені, 407,90грн. трьох відсотків річних та 3612,32грн. інфляційних втрат; ціна позову: 15325,93грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 21.09.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 04.10.2016р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалі суду від 04.10.2016р. у даній справі, зокрема у звязку із неявкою повноважного представника Позивача та невиконанням ним вимог ухвали суду у справі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2016 року провадження у даній справі зупинено у звязку із призначенням судової експертизи, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Супровідним листом від 28.10.2016 року вих. №914/2426/16/1/16 матеріали справи №914/2426/16 скеровано на адресу Львівського НДІСЕ для проведення судової експертизи.

На адресу суду надійшло клопотання експерта від 11.11.2016 року вих. №7642 (вх. №3081/16), у якому експерт просить суд зобовязати Сторін надати документа згідно переліку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.11.2016 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.12.2016 року.

Ухвалою від 06.12.2016 року провадження у справі зупинено, а матеріали справи повторно скеровано до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової експертизи, призначеної Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2016 року у справі №914/2426/16.

Супровідним листом від 20.12.2016 року (зареєстровано судом 29.12.2016 року за вх. №3414/16) Львівським НДІСЕ скеровано на адресу Господарського суду Львівської області матеріали справи №914/2426/16 та Висновок від 20.12.2016 року №5590 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи №914/2426/16.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.01.2017 року провадження у даній справі поновлено, справу призначено до розгляду на 01.02.2017 року.

Впродовж розгляду справи представникам Сторін по явці оголошено права і обовязки, визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення та письмові повідомлення про оголошення ухвал про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання не зявився, вимог ухвал суду у даній справі належним чином не виконав, 01.02.2017р. подав клопотання (вх. №4209/17), у якому просить суд відкласти розгляд справи у звязку із неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання з причин відрядження. Вказане клопотання оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

З приводу поданого клопотання суд зазначає, що приписами частин першої та третьої статті 69 ГПК України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Відповідно до частин першої та третьої статті 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Клопотання від 01.02.2017 року вх. №4209/17 мотивоване неможливістю забезпечення явки повноважного представника в судове засідання через відрядження. Представник Відповідача проти поданого Позивачем клопотання заперечив, просить суд розглянути справу по суті.

Крім того, суд зазначає, що в силу вимог ст.28 ГПК України, Сторона не обмежена конкретною особою при здійсненні представництва. З врахуванням вищенаведеного судом відмовлено в клопотанні (від 01.02.2017 року вх. №4209/17) за необґрунтованістю та безпідставністю.

При цьому суд зазначає, що представник Відповідача в судовому засіданні зазначила про відсутність клопотання в порядку ч.3 ст.69 ГПК України про продовження строку розгляду справи, в тому числі і те, що Відповідачем таке клопотання не заявляється. Представник Відповідача зазначила, що відкладення розгляду справи буде порушенням вимог ст..69 ГПК України.

Представник Відповідача в судове засідання з'явилась, подала письмові пояснення по суті спору з урахуванням висновку судової експертизи у справі (вх. №4284/17), у яких вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити в його задоволенні, в судовому засіданні надала усні пояснення по суті спору, аналогічні до викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Окрім того, Відповідачем подано клопотання (вх. №3926/17), у якому просить суд скеровувати поштову кореспонденцію на поштову адресу Відповідача у справі.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Впродовж розгляду справи в судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, з врахуванням вимог ч.ч.1, 3 ст.69 ГПК України, беручи до уваги заяву представника Відповідача про відсутність правових підстав до продовження стоку розгляду справи, суд зазначає про відсутність правових підстав для подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Відповідача та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 5709,64 грн. суми основного боргу, 3612,32 інфляційних втрат, 407,90 грн. трьох відсотків річних та 5596,11 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.01.2013 року між Сторонами у справі укладено Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів №З/РГ-75/К, за умовами якого Позивач надавав Відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів, а Відповідач зобовязувався здійснювати оплату таких послуг.

В підтвердження позовних вимог Позивачем долучено до матеріалів Акти надання послуг від 31.01.2016 року №2431, від 29.02.2016 року №2487, від 31.03.2016 року №2546, від 29.04.2016 року №2298, від 30.05.2016 року №2368, від 10.06.2016 року №1557, від 24.06.2016 року №2357, від 30.06.2016 року №2818, №2819 та №2861, від 11.07.2016 року №62 та від 31.07.2016 року №27229 та №27230. Вказані акти підписано представниками Позивача (Виконавця) та ЛКП «Граніт» (Замовника), затверджено Директором ЛКП «Граніт». При цьому суд зазначає, що Відповідачем вказані Акти не підписано.

Суд також зазначає, що шляхові та подорожні листи лише підтверджують переміщення транспорту та не є доказом надання Позивачем Відповідачу послуг.

Окрім того, Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на здійснення Відповідачем 19.10.2015 року часткової оплати суми боргу за договором в розмірі 700,00 грн., що підтверджує Випискою по рахунку Позивача №9413.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, поданому до суду 21.10.2016 року за вх. №42127/16, проти заявленого позову заперечує, вказує на його безпідставність та необґрунтованість, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні з підстав того, що між Відповідачем та Позивачем у справі не укладались жодні господарські договори, жодних зобов'язань з оплати наданих Позивачем послуг Відповідач на себе не брала, жодних оплат за договором не здійснювала.

Окрім того, 01.02.2017 року Відповідачем подано письмові пояснення (вх. №4284/17), у яких в спростування доводів Позивача зазначає, що часткову оплату заборгованості за договором, на яку, як на підставу позову, посилається Позивач, здійснено не з рахунку Відповідача, а з транзитного банківського рахунку, а відтак, вказана операція не містить усіх необхідних реквізитів, з яких можна встановити що вказану оплату здійснено саме ФОП ОСОБА_1

З підстав наведеного та з метою встановлення справжності підпису ФОП ОСОБА_1 в Договорі про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.01.2013р. №3/ГР-75/К Відповідач просила призначити у справі судову експертизу, на вирішення експертам поставити питання: «Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1, розташований в рядку «Підпис» графи «Замовник» Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.01.2013р. №3/ГР-75/К, укладеного між ТзОВ «АВЕ Львів» та ФОП ОСОБА_1 тією особою, від якої він зазначений, чи іншою особою?».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2016 року провадження у даній справі зупинено у звязку із призначенням судової експертизи, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Супровідним листом від 20.12.2016 року (зареєстровано судом 29.12.2016 року за вх. №3414/16) Львівським НДІСЕ скеровано на адресу Господарського суду Львівської області матеріали справи №914/2426/16 та Висновок від 20.12.2016 року №5590 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи №914/2426/16.

Вказаним Висновком встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1, розташований в рядку в рядку «Підпис» графи «Замовник» Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.01.2013 року №3/ГР-75/К, укладеного між ТзОВ «АВЕ Львів» та ФОП ОСОБА_1, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.01.2013р. №3/ГР-75/К, на який покликається Позивач як на підставу своїх вимог, є неукладеним.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зазначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. ОСОБА_1 сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з абзацом 3 ОСОБА_3 Банку України від 26.12.2000 року №25-110/2604-8587 «Про визначення характеру розрахунків», з метою активізації підприємницької діяльності та зважаючи на те, що у більшості фізичних осіб відсутні поточні (вкладні) рахунки, відкриті в установах банків, а окремі підприємства взагалі не мають каси і не здійснюють операцій з покупцями за готівку (наприклад, в сфері оптової торгівлі), Інструкцією N 1 з організації емісійно-касової роботи в установах банків, затвердженої постановою Правління ОСОБА_3 банку від 07.07.94 за N 129 (із змінами та доповненнями), передбачена можливість здійснення розрахунків фізичними особами - громадянами, які не мають рахунків у банках, через каси установ комерційних банків шляхом внесення готівки для зарахування на поточні рахунки юридичних осіб за придбані у них товари, виконані роботи, надані послуги. Для випадків, коли фізична особа вносить готівку для зарахування на рахунки юридичних осіб, використовується банківський транзитний балансовий рахунок N 2902, призначення якого згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку комерційних банків України, затвердженою постановою Правління ОСОБА_3 банку від 21.11.97 за N 388, є облік сум платежів, які за дорученням клієнтів мають бути перераховані з цього рахунка одержувачам платежів, тобто зараховані на поточні рахунки вищезазначених юридичних осіб.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі встановлення Висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи №914/2426/16 від 20.12.2016 року №5590 факту виконання підпису від імені ОСОБА_1, розташованого в рядку в рядку «Підпис» графи «Замовник» Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.01.2013 року №3/ГР-75/К, укладеного між ТзОВ «АВЕ Львів» та ФОП ОСОБА_1, не ОСОБА_1, а іншою особою, відсутності зазначення Відповідача та його підпису в Актах надання послуг від 31.01.2016 року №2431, від 29.02.2016 року №2487, від 31.03.2016 року №2546, від 29.04.2016 року №2298, від 30.05.2016 року №2368, від 10.06.2016 року №1557, від 24.06.2016 року №2357, від 30.06.2016 року №2818, №2819 та №2861, від 11.07.2016 року №62 та від 31.07.2016 року №27229 та №27230, які підписано представниками Позивача (Виконавця) та ЛКП «Граніт» (Замовника) та затверджено Директором ЛКП «Граніт», а також недоведеністю Позивачем факту часткової сплати заборгованості саме Відповідачем за Договором; враховуючи також відсутність доказів скерування Позивачем Відповідачу претензії про оплату, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 5709,64 грн. суми основного боргу, 3612,32 інфляційних втрат, 407390 грн. трьох відсотків річних та 5596,11 грн. пені за Договором є безпідставними та необґрунтованими, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

01.02.2017 року у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний, з врахуванням вихідних, 06.02.2017р.

Позивачем за подання позовної заяви до суду Платіжним дорученням від 05.09.2016 року №1947 сплачено 1378,00 грн. Оригінал вказаного Платіжного доручення є додатком №1 до позовної заяви.

Окрім того, пунктом 6 резолютивної частини ухвали Господарського суду Львівської області від 25.10.2016 року у даній справі на Відповідача Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 покладено попередню оплату витрат на проведення судової експертизи у справі згідно з рахунком експертної установи.

Як встановлено судом, підтверджується судовому засіданні представником Відповідача та вбачається із супровідного листа Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20.12.2016 року вих. №5590 (зареєстровано судом 29.12.2016 року за вх. №3414), судова експертиза у даній справі, проведення якої призначено ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2016 року, - оплачена в розмірі 2532,30 грн.

Відповідно до ч.1 ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, сплачений за подання позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 1378,00 грн. залишити за Позивачем та стягнути з Позивача на користь Відповідача 2532,30 грн. витрат за оплату вартості судової експертизи.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 4-3, 4-7, 33, 34, 38, 43, 49, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 181, 184, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 202, 509, 525, 526, 527, 530, 601, 610, 612, 614, 625, 626, 627, 628, 629, 632, 901 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів» (79008, Львівська область, м.Львів, пл.Ринок, буд.18; ідентифікаційний код 33951598) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79011, Львівська область, м.Львів, вул.Вітовського, буд.34; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 2532,30 грн. витрат за оплату вартості судової експертизи.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.