ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року Справа № 904/8314/15

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Самусенко С.С.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.11.2016 (головуючий суддя Виноградник О.М., судді Дмитренко Г.К., Антонік С.Г.)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси"
про відстрочено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2016
у справі№ 904/8314/15 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси"
простягнення 8016542,82 доларів США та 207400,00 грн. (про відстрочення виконання рішення),

за участю представників:
позивачаОніщук В.М.,
відповідачане з'явились,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява № 28/09-16/юр про відстрочення виконання рішення у справі на 24 місяці до 22.09.2018.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2016 у справі № 904/8314/15 (суддя Бондарєв Е.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" про стягнення 8016542,82 доларів США та 207400,00 грн. частково задоволено заяву відповідача про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2016: відстрочено виконання рішення суду до 13.10.2017.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.11.2016 скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2016 у справі № 904/8314/15, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" за № 28/09-16/юр від 28.09.2016 про відстрочення виконання рішення від 22.09.2016 у даній справі відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1378,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаною постановою апеляційного господарського суду, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційної інстанції скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву відповідача та відстрочити виконання рішення суду на 24 місяці.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судом апеляційної інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для розгляду заяви про відстрочення виконання рішення, а також порушено норми процесуального права, зокрема ст.ст. 43, 121 ГПК України.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте представники відповідача в судове засідання не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників відповідача.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Бондарєв Е.М.) від 22.09.2016 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" про стягнення 8016542,82 доларів США та 207400,00 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 6376996,67 доларів США заборгованості за кредитом, що станом на 03.09.2015 еквівалентно 140221637,11 грн., строкову заборгованість по сплаті відсотків за період з 25.03.2014 по 24.05.2015 та з 25.07.2015 по 02.09.2015 в сумі 812984,20 доларів США, що еквівалентно станом на 03.09.26,41 грн., прострочену заборгованість сплаті відсотків в сумі 82756,14 доларів США, що еквівалентно станом на 03.09.2,96 грн., пеню за несвоєчасну сплату відсотків за період з 07.07.2015 по 03.09.2015р. в сумі 6912,26 доларів США, що еквівалентно станом на 03.09.2015 151991,36 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 22.04.2015 по 26.06.2015р. в сумі 701469,63 доларів США, що еквівалентно станом на 03.09.20,00 грн., 3 % річних за прострочення повернення кредиту з 22.04.2015 по 26.06.2015 в сумі 35073,48 доларів США, що еквівалентно станом на 03.09.2015 771218,97 грн., 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 07.07.2015 по 03.09.2015 в сумі 350,44 доларів США, що еквівалентно станом на 03.09.2015 7705,71 грн. та 182485,29 грн. судового збору; в решті позовних вимог - відмовлено; відмовлено в задоволенні зави позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Рішення у даній справі не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення Господарським судом Дніпропетровської області 04.10.2016 видано наказ, який цього ж дня отримано стягувачем.

Відповідач звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання рішення у справі на 24 місяці до 22.09.2018, в обґрунтування якої посилався на те, що знаходиться у вкрай важкому фінансовому становищі, оскільки велика кількість контрагентів відповідача перебувають у процесі значної стагнації, через що спостерігається низький рівень проведення розрахунків за спожиту продукцію та брак наступних замовлень; наслідком зазначених обставин стала відсутність коштів на рахунках підприємства. Заявник також зауважував, що одночасне стягнення всієї грошової суми за рішенням у даній справі призведе до банкрутства товариства. При цьому відповідач зазначив, що в подальшому має можливість погасити заборгованість, оскільки у підприємства укладені договори з контрагентами на значні суми грошових коштів.

На підтвердження викладених в заяві обставин відповідачем до матеріалів справи додано 5 довідок із банківських установ про залишки коштів на рахунках відповідача, ксерокопією постанови про арешт коштів відповідача від 22.02.2016 на виконання наказу по справі № 755/14465/15-ц від 04.11.2015 (не засвідчену), звіт про фінансовий стан товариства за 2015-2016 роки, оборотно-сальдові відомості, договір поставки від 12.04.2015 № 24/15, контракти № 133 від 30.05.2016, № 12/1 від 07.09.2016 з російськими та білоруськими контрагентами.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. п. 7.1.1, 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Водночас Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як зазначалось вище, ухвалою Господарського суду міста Києва відстрочено виконання рішення від 22.05.2015 у даній справі до 13.10.2017.

Своє рішення суд мотивував неможливістю виконання рішення суду в даний час у зв`язку з важким фінансовим становищем підприємства-відповідача, наявністю загрози банкрутства підприємства; в частині відмови в задоволенні заяви щодо розстрочення виконання рішення - недоведенням відповідачем необхідності здійснення розстрочення боргу на 24 місяці.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду та відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду, апеляційний господарський суд виходив з того, відповідачем не доведено наявності виключних обставин, що ускладнюють виконання судового рішення у даній справі або роблять таке виконання неможливим.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач надав 5 довідок банків, якими підтверджується відсутність грошових коштів на рахунках підприємства, а також надано незасвідчену ксерокопію постанови про арешт коштів відповідача на виконання судового рішення на суму наказу 28 млн. грн. на користь ПАТ "Креді Агріколь банк".

Однак належних доказів на підтвердження відсутності коштів у підприємства взагалі, як то довідки фіскальної служби про перелік відкритих та зареєстрованих за підприємством відповідача рахунків, ТОВ "Проско Ресурси" до матеріалів справи не додало, так само як і не підтвердило, що зазначені рахунки і є всіма рахунками підприємства.

Проаналізувавши умови укладених відповідачем контрактів та договорів з контрагентами, апеляційний суд зазначив, що:

- за договором поставки № 24/15 від 12.04.2015, укладеним між відповідачем та ТОВ "Мінеральні ресурси", м. Москва, РФ, зі строком поставки продукції до 31.12.2015 строк оплати настав, але сторонами укладений меморандум про погашення заборгованості до червня 2017 року включно в сумі 528000 доларів США, які еквівалентні 13770240,00 грн.;

- за контрактом № 133 від 30.05.2016, укладеним між відповідачем та Республіканським виробничим унітарним підприємством "Завод газетного паперу", м. Шклов Могилівської області, РБ, зі строком поставки продукції до 31.08.2016 строк оплати настав, але між сторонами укладений меморандум про погашення заборгованості до 31.05.2017 включно в сумі 1410000 доларів США;

- за контрактом № 12/1 від 07.09.2016, укладеним між відповідачем та АТ "Кнауф Петроборд", м. Комунар Гатчинського району Ленінградської області, РФ, зі строком поставки продукції до 31.01.2017, отже, строк поставки якої ще не настав та строк передоплати (50%) та оплати якої (50%) ще також не настав, відповідачу має бути сплачено 660000 доларів США. Докази виконання зобов'язань щодо поставки відповідачем не надано, як не надано доказів, що він має право отримати певні грошові суми за цим контрактом.

При цьому, як встановлено апеляційним судом, загальна сума за зазначеними контрактами складає 2598000,00 доларів США, що значно менше, ніж боржник має сплатити за судовим рішенням позивачу (8016542,82 долари США), тобто поданими контрактами не підтверджується можливість виконання відповідачем рішення суду у повному обсязі після відстрочення виконання рішення суду.

При цьому апеляційним судом враховано, що складне фінансове становище боржника, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється товариством на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.

Також апеляційний суд взяв до уваги той факт, що боржник не здійснив жодних дій для зменшення суми заборгованості, хоча прострочення в оплаті заборгованості за кредитними правовідносинами триває вже значний час та в державі наявні інфляційні процеси (оскільки відповідач виступив поручителем за кредитом, наданим у доларах США, порівняно з яким гривня постійно знецінюється).

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що надані відповідачем в обґрунтування заяви про відстрочку виконання судового рішення докази не підтверджують існування обставин, які ускладнюють виконання судового рішення у даній справі та не свідчать про неможливість виконання боржником вказаного судового рішення в силу об'єктивних причин та не є винятковими обставинами для відстрочення виконання судового рішення в розумінні ст. 121 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що оскаржувана відповідачем постанова апеляційного господарського суду, якою скасовано ухвалу господарського суду першої інстанції про відстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2016 у справі № 904/8314/15 до 13.10.2017, відповідає вимогам закону, прийнята з дотриманням норм процесуального права.

Доводи скаржника щодо порушення апеляційним судом положень ст. 77 ГПК України у зв'язку з розглядом справи без участі представника відповідача колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

Відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю явки його представника у судове засідання. Розглянувши це клопотання, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки відповідачем не наведено доводів та не подано належних доказів на підтвердження викладених у ньому обставин. При цьому суд врахував, що відповідач не був позбавлений права подати письмові пояснення, направити в судове засідання іншого представника товариства; а доказів неможливості такої заміни представника не надав. Відтак, розгляд даної справи відбувся з дотриманням правил господарського судочинства, що, у свою чергу, спростовує посилання скаржника на порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

Як роз'яснено 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Стосовно посилання скаржника на те, що апеляційний суд не надав відповідачу можливості забезпечити надання всіх необхідних документів та додаткових доказів колегія суддів зазначає, що згідно з нормами чинного Господарського процесуального кодексу України відповідач не обмеженій кількістю звернень до господарського суду із заявою в порядку ст. 121 ГПК України щодо відстрочки, розстрочки виконання рішення з належним їх обґрунтуванням.

Згідно зі ст. 111-13 ГПК України касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про наявність фактичних та правових підстав для відмови у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-13 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.11.2016 у справі № 904/8314/15 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
С.С. Самусенко