РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017Справа №910/21759/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 53 133,93 грн., за участю представників позивача - Реви М.С., довіреність №140-У від 10.03.2016 року, відповідача - Козака І.З., довіреність №2-368 від 28.12.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року до господарського суду м. Києва звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення 7 733,46 грн. - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 5 017,22 грн. - витрат від інфляційних процесів за весь час прострочення, 2 041,45 грн. - 3% річних, 8 198,24 грн. - пені у розмірі 0,1 % та 30 143,56 грн. - штрафу у розмірі 7% у зв'язку з неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов'язань з оплати вартості поставленого товару за договором №ТДГ-50/ від 26.08.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.11.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.12.2016 року.

12.12.2016 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

23.01.2017 року в судовому засіданні оголошувалась перерва на 01.02.2017 року.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.08.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - покупець) та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - продавець) було укладено договір № ТДГ-50/ купівлі-продажу стисненого природного газу за допомогою електронних смарт-карток, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар на автомобільних газонаповнювальних компресорних станціях (АГНКС) с використанням електронних смарт-карт (ЕСК), а покупець зобов'язується прийняти у власність товар та повністю оплатити його вартість (ціну) в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1. договору).

Пунктом 2.2. договору встановлено, що кількість товару, яку планується відпустити довіреним особам покупця складає 37,666,00 куб. м. (тридцять сім тисяч шістсот шістдесят шість куб. м.).

Відповідно до п. 4.1 договору максимальна ціна товару складає 18,00 (вісімнадцять грн. 00 коп.) у тому числі ПДВ 20% - 3,00 (три грн. 00 коп.) за 1мі, згідно цінової пропозиції продавця.

Згідно п. 4.2. договору ціна отриманої покупцем партій партії товару визначається за цінами, які діють на АГНКС в момент заправки, якщо ціни на одиницю товару на АГНКС менші або дорівнюють максимальній ціні товару, передбаченій в п. 4.1. цього договору.

У відповідності до п. 5.1. договору покупець здійснює 100% оплату заявленої ним місячної партії товару не пізніше 1 (першого) числа місяця поставки на підставі виставленого продавцем рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Пунктом 9.2. договору сторони обумовили, що у разі виникнення заборгованості перед продавцем, покупець сплачує продавцю, крім суми заборгованості, ще й пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який нараховується пеня, від загальної суми заборгованості за кожний день прострочення оплати. Сплата пені не звільняє покупця від обов'язків по відшкодуванню збитків та виконанню зобов'язань по цьому договору.

Поясненнями представника позивача, відповідача, актами приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.08.2015 року на суму 3 840,84 грн., від 30.09.2015 року на суму 92 384,46 грн., від 31.10.2015 року на суму 56 523,00 грн., від 30.11.2015 року на суму 44 128,80 грн., від 31.12.2015 року на суму 43 951,74 грн., від 31.01.2016 року на суму 7 300,32 грн., від 29.02.2016 року на суму 20 974,80 грн., від 31.03.2016 року на суму 19 612,80 грн., від 30.04.2016 року на суму 40 519,50 грн., від 31.05.2016 року на суму 22 122,72 грн., від 30.06.2016 року на суму 22 794,64 грн., від 31.07.2016 року на суму 30 157,92 грн., від 31.08.2016 року на суму 26 308,80 грн. та , від 30.09.2016 року на суму 26 433,00 грн., які містяться в матеріалах справи, стверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на суму загальну суму 430 622,34 грн.

Пунктом 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме - з наявних в матеріалах справи актів звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2015 року, станом на 30.06.2016 року, станом на 31.07.2016 року та станом на 31.08.2016 року, які підписані та належним чином завірені представниками сторін, відповідач за поставлений товар розраховувався з запізненням, на підтвердження чого позивач також надав суду відповідні рахунки-фактури з доказами їх отримання відповідачем.

Доказів сплати вказаної заборгованості у строк передбачений статтею 692 Цивільного кодексу України відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

На підставі вищевикладених норм закону, у зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язань з оплати у визначений договором строк за поставлену продукцію позивачем нараховано 8 198,24 грн. - пені у розмірі 0,1 % та 30 143,56 грн. - штрафу у розмірі 7%.

Позовні вимоги в частині стягнення 30 143,56 грн. - штрафу у розмірі 7%. у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати вартості поставленої продукції на підставі ст. ст. 231, 230 ГК України підлягають задоволенню частково у розмірі 29 918,17 грн., за розрахунком суду який здійснено у відповідності до вимог закону. В іншій частині позову про стягнення штрафу слід відмовити.

Згідно з частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочення платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.1. роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/293 від 29.04.1994 р., якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, пеня стягненню не підлягає, за винятком випадків, коли розмір пені встановлений чинними актами законодавства.

Як вбачається з п.9.2. погодженого сторонами договору №ТДГ-50/ від 26.08.2015 року за прострочення відповідачем оплати за поставлений товар позивачем передбачена відповідальність відповідача за порушення строків оплати договором у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який нараховується пеня, від загальної суми заборгованості за кожний день прострочення оплати.

За таких обставин, відповідач повинен нести відповідальність у вигляді сплати пені позивачу у розмірі передбаченому умовами п. 9.2. договору.

Тому позов в частині стягнення пені за умовами п. 9.2. договору у розмірі 7733,46 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8 198,24 грн. пені, яка нарахована позивачем на підставі ст. ст. 231, 230 ГК України у розмірі 0,1 % слід відмовити, оскільки така пеня застосовується лише у випадках, якщо інший розмір пені не передбачений договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з цим, позов в частині стягнення 3 % річних підлягає задоволенню частково у розмірі 2 031,67 грн. за розрахунком суду. В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних слід відмовити.

Позов в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 017,22 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню в межах розміру позовних вимог.

Судом надано належну оцінку відзиву відповідача. Водночас доводи відповідача про те, що у відповідача не виникало обов'язку щодо здійснення оплати відповідно до наданих йому рахунків-фактур є необгрунтованими та спростовуються умовами договору та вимогами закону.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; код 30019801) Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, буд. 2; код 36265925) 7 733 (сім тисяч сімсот тридцять три) грн. 46 коп. - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 29 918 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот вісімнадцять) грн. 17 коп. - 7% штрафу, 5 017 (п'ять тисяч сімнадцять) грн. 22 грн. - втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення, 2 031 (дві тисячі тридцять одну) грн. 67 коп. - 3% річних та 1 159 (одну тисячу сто п'ятдесят дев'ять) грн. 28 коп. судового збору.

В іншій частині позову - відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.02.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна