ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017р. Справа№ 914/2191/16

За первісним позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут, м.Львів;

за участі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департаменту фінансів Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів;

за участі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів;

за участі третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів;

за участі третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ;

про стягнення пені, 3% річних та інфляційних в сумі 10 168 235,45 грн.

та за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом): Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут, м. Львів;

до відповідача (позивач за первісним позовом): Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ;

за участі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту фінансів Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів;

за участі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів;

за участі третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів;

за участі третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ;

про зобовязання виконати умови п. 3.4 Договору від 30.06.2016 року № 15-761-Н на купівлю-продаж природного газу.

Головуючий суддя Коссак С.М.

Суддя Горецька З.В.

Суддя Пазичев В.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_1 представник за довіреністю № 14-90 від 18.04.2014 року;

Від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_2 представник за довіреністю № Lvz 007-2-СЛ-5-0117 від 03.01.2017 року; ОСОБА_3 представник за довіреністю № 007.2Др-3.0117 від 03.01.2017 року;

Від третьої особи-1: не зявився;

Від третьої особи-2: не зявився;

Від третьої особи-3: не зявився;

Від третьої особи-4: ОСОБА_4 представник за довіреністю № 2-530 від 28.12.2016 року.

На розгляд господарського суду Львівської області 25.08.2016 року надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збіт про стягнення пені, 3% річних та інфляційних в сумі 10 168 235,45 грн.

Ухвалою суду від 26.08.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 12.09.2016р., про що сторони були повідомлені належним чином, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

В судовому засіданні 12.09.2016р. з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи оголошено перерву до 26.09.2016р.

З підстав зазначених в ухвалах суду від 26.09.2015р. залучено до участі у справі третіх осіб, а саме: Департамент фінансів Львівської обласної державної адміністрації як третю особу-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної як третю особу-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» як третю особу-3, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» як третю особу-4, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В судовому засіданні 26.09.2016р. оголошено перерву до 10.10.2016р.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 10.10.2016р. розгляд справи відкладено на 24.10.2016р.

24.10.2016р. ухвалою суду продовжено строк розгляду справи та відкладено її на 31.10.2016р.

24.10.2016р. відповідачем подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи (вх.№ 5028/16), розгляд якого відкладався з причин не наведення обґрунтованості переліку питань та ненадання оригіналів документів заінтересованими особами, з метою її якісного проведення.

В подальшому від клопотання про призначення судово-економічної експертизи (вх.№ 5028/16) представник відповідача за первісним позовом відмовився.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 31.10.2016р. розгляд справи відкладено на 14.11.2016р.

Враховуючи клопотання відповідача за первісним позовом про призначення колегіального розгляду справи (вх.№ 38133/16 від 26.09.2016р.) ухвалою суду від 14.11.2016р. у справі призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів та відкладено розгляд справи на 05.12.2016р.

Згідно із вимогами ст.21 ГПК України, 15.11.2016р. автоматизованою системою документообігу суду здійснено визначення складу колегії суддів для розгляду справи, а саме: головуючий суддя Коссак С.М., судді Пазичев В.М. та судді Горецька З.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.12.2016р. у звязку із тимчасовою непрацездатністю судді Пазичева В.М., його замінено на суддю Фартушка Т.Б.

Ухвалою суду від 05.12.2016р. прийнято справу до розгляду у новому складі колегії суддів та призначити її розгляд на 04.01.2017р.

02.12.2016р. від відповідача надійшов зустрічний позов про зобовязання виконати умови п. 3.4 Договору від 30.06.2016 року № 15-761-Н на купівлю-продаж природного газу.

Ухвалою суду від 05.12.2016р. прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про зобовязання виконати умови п. 3.4 Договору від 30.06.2016 року № 15-761-Н на купівлю-продаж природного газу до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 914/2191/16 та розгляд зустрічного позову призначити разом з первісним на 04.01.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.01.2017р. у звязку із тимчасовою непрацездатністю судді Фартушка Т.Б., його замінено на суддю Пазичева В.М.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 04.01.2017р. розгляд справи відкладено на 23.01.2017р., а 23.01.2017р.на 07.02.2017р.

27.01.2017р. відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) подано додаткові пояснення щодо п. 7.2. Договору (вх.№ 3530/17), письмові пояснення щодо відзиву відповідача за зустрічним позовом (вх.№ 3529/17) та клопотання (вх.№ 3531/17) про відкликання клопотання про призначення судово-економічної експертизи вх.№ 5028/16 від 24.10.2016р.

06.02.2017р. відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) подано клопотання (вх.№ 4834/17) про долучення доказів оплати коштів по Договору. Також подано, клопотання (вх.№ 4832/17) про відмову від поданого клопотання про призначення експертизи від 24.10.2016р. та просить залишити без розгляду.

07.02.2017р. відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) подано додаткові пояснення щодо пені (вх.№ 5041/17) та додаткові пояснення з обґрунтування розрахунку інфляційних витрат (вх. № 5040/17)

07.02.2017р. позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) подав клопотання про долучення до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (вх. № 5036/17.

В судовому засіданні 07.02.2017р. представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві та заперечень на відзив відповідача за первісним позовом (вх. № 40246/16 від 10.10.2016р.), просить первісний позов задоволити повністю. Проти зустрічного позову заперечує повністю з підстав зазначених у відзиві на зустрічний позов (вх. № 162/17 від 04.01.2017р.), просить зустрічному позові відмовити повністю. Заперечує проти призначення у справі судової експертизи.

В судовому засіданні 07.02.2017р. представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) заперечує проти заявлених позовних вимог з врахуванням відзиву на позовну заяву (вх.№ 36190/16 від 19.09.2016р.), додаткових пояснень (вх. № 38134/16 від 26.09.2016р., вх. № 38136/16 від 26.09.2016р., вх. № 40227/16 від 07.10.2016р.,), письмових пояснень (вх. № 45564/16 від 14.11.2016р.), додаткових пояснень на виконання вимог ухвали суду від 31.10.2016р. (вх. № 45433/16 від 14.11.2016р.), уточнених письмових пояснень (вх. № 48357/16 від 01.12.2016р.), пояснень (вх. № 48355 від 01.02.2016р.), додаткових пояснень щодо нарахування пені (вх. № 2557/17 від 23.01.2017р., вх. №3530/17 від 27.01.2017р., вх. №5041/17 від 07.02.2017р.), додаткових пояснень з обґрунтування розрахунку інфляційних витрат (вх. №5040/17 від 07.02.2017р.). Крім цього, підтримує подане ним клопотання (вх.№ 3531/17) про відкликання клопотання про призначення судово-економічної експертизи від 24.10.2016р. та клопотання (вх.№ 4832/17) про відмову від поданого клопотання про призначення експертизи від 24.10.2016р. та просить залишити його без розгляду.

У звязку з цим, суд клопотання відповідача за первісним позовом про призначення судово-економічної експертизи від 24.10.2016р. залишає без розгляду.

В судове засідання третя особа -1 явку повноважного представника не забезпечила,10.10.2016р.надали письмові пояснення по справі (вх. № 40402/16.

В судове засідання 07.02.2017р. третя особа 2 та 3 явку повноважних представників не забезпечили, про причини не явки суд не повідомили.

В судовому засіданні 07.02.2017р. представник третьої особи - 4 надав усні пояснення по справі, з врахуванням поданих письмових пояснень (вх. № 42337/16 від 24.10.2016р.).

У судовому засіданні 07.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

30.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанією «Нафтогаз України» (продавець, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (покупець, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним) було укладено Договір № 15-761-Н купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 природний газ (далі газ), а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору в обсягах, зазначених у п. 2.1. даного Договору (надалі по тексту Договір).

Газ, що продається за Договором, використовується покупцем для подальшої реалізації населенню.

На виконання своїх зобовязань за Договором, позивач за первісним позовом поставив протягом липня-грудня 2015р., а відповідач за первісним позовомм прийняв газ на загальну суму 990 490 915,13 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, що підписані сторонами та скріплені печатками без жодних застережень.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (п.6.1 Договору).

Позивачем за первісним позовом зазначено, що відповідач за первісним позовом в свою чергу зобовязання за Договором виконав, але з простроченням,на його думку, строків оплати передбачених умовами Договору.

Відповідно до п.7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ), покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за договором природного газу покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідачем за первісним позовом було допущене порушення умови Договору щодо оплати коштів за отриманий природний газ, а саме прострочення термінів оплати (п.6.1. Договору).

За прострочення виконання відповідачем за первісним позовом грошового зобовязання, позивачем за первісним позовом нараховано пеню в сумі 8 175 968,00 грн., 3% річних в сумі 547 983,25 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 444 284,16 грн. (розрахунки в матеріалах справи).

Відповідач за первісним позовом заперечує проти заявлених позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві та додаткових пояснень, зазначає про неправильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат та неправомірність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат при наявності Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання.

Як вбачається, з матеріалів справи та встановлено судом, між Головним управлінням Державної Казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, ТзОВ «Львівгаз збут» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» прийнято ряд спільних протокольних рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, а саме: Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1928 від 17.09.2015р.;

Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2184 від 20.10.2015р.;

Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2418 від 18.11.2015р.;

Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 3051 від 18.12.2015р.;

Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 3106 від 23.12.2015р.;

Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 65 від 19.01.2016р.

Предметом даних Спільних протокольних рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно постанов Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Пунктом 2.5. Спільних протокольних рішень відповідач за первісним позовом перераховує на рахунок позивача за первісним позовом кошти, а саме:

За спільним протокольним рішенням № 1928 від 17.09.2015р. кошти в сумі 28 663 748,87 грн., у тому чисті ПДВ 4 777 291,48 грн. за серпень 2015р. згідно Договором від 30.06.2015р. №15-761-Н;

За спільним протокольним рішенням № 2184 від 20.10.2015р. кошти в сумі 25 427 403,44 грн., у тому чисті ПДВ 4 237 900,58 грн. за вересень 2015р. згідно Договором від 30.06.2015р. №15-761-Н;

За спільним протокольним рішенням № 2418 від 18.11.2015р. кошти в сумі 104 720 240,19 грн., у тому чисті ПДВ 17 453 373,37 грн. за жовтень 2015р. згідно Договором від 30.06.2015р. №15-761-Н;

За спільним протокольним рішенням № 3051 від 18.12.2015р. кошти в сумі 241 494 983,89 грн., у тому чисті ПДВ 40 249 163,98 грн. за листопад 2015р. згідно Договором від 30.06.2015р. №15-761-Н;

За спільним протокольним рішенням № 3106 від 23.12.2015р. кошти в сумі 21 073 886,58 грн., у тому чисті ПДВ 3 512 314,43 грн. за грудень 2015р. згідно Договором від 30.06.2015р. №15-761-Н;

За спільним протокольним рішенням № 65 від 19.01.2016р. кошти в сумі 130 473 003,42 грн., у тому чисті ПДВ 21 745 500,57 грн. за грудень 2015р. згідно Договором від 30.06.2015р. №15-761-Н

За змістом Спільних протокольних рішень сторони зобовязуються перерахувати кошти наступній стороні, а остання сторона до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Ці Спільні протокольні рішення набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цими Спільними протокольними рішення. Ці Спільні протокольні рішення є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування.(п.п. 5.2., 5.3 протокольних рішень).

В пунктах 2, 3 Спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків та визначили, що усі учасника розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховуючи кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, передбачалося не тільки надання державних коштів на погашення заборгованості, але також змінювався порядок та строк виконання боржником грошових зобовязань перед кредитором, які виникли на підставі Договору від 30.06.2015р. №15-761-Н.

На виконання Спільних протокольних рішень відповідач за первісним позовом перерахував позивачу за первісним позовом кошти в погашення за поставлений природний газ по Договору купівлі-продажу від 30.06.2015р. №15-761-Н на суму 551 853 266,39 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями, банківськими виписками та наданими поясненнями (вх.№ 40402/16 від 10.10.2016р.) Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що згідно Спільних протокольних рішень, відповідачем за первісним позовом погашено вартість поставленого газу позивачу за первісним позовом за Договором в сумі 551 853 266,39 грн.

Крім цього, судом встановлено, що відповідач повністю розрахувався за поставлений газ згідно Договору в сумі 990 490 915,13 грн., що підтримується позивачем за первісним позовом та вбачається з матеріалів справи.

На думку позивача за первісним позовом обґрунтування, на які посилається відповідач, як на обставину, що надає право суду відмовити у позовних вимогах позивача за первісним позовом є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та відповідно, не можуть бути прийняті судом до уваги. На думку позивача за первісним позовом є правові підстави для стягнення нарахованих ним пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Однак, ТзОВ «Львівгаз збут» (позивач за зустрічним позовом) свої вимоги крім іншого, також обґрунтовує невиконанням ПАТ НАК «Нафтогаз України» умов п. 3.4. Договору від 30.06.2015 року №15-761-Н на купівлю продаж природного газу шляхом неповернення позивачу за зустрічним позовом підписаних уповноваженим представником та скріплених печаткою примірників актів приймання передачі газу з липня по грудень 2015 року, а у звязку з тим і відсутністю обовязку щодо сплати нарахованої відповідачем заборгованості за основним позовом.

Відповідач за зустрічним позовом просить відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав, наведених у відзиві (вх. №162/17 від 04.01.17 року). Також у судовому засіданні 07.02. 2017 року подав докази надіслання актів позивачу (вх. №5036/17 від 07.02.2017 року).

Крім цього, докази повної оплати за поставлений газ згідно Договору, підтверджується самим позивачем за первісним позовом, та вбачається з поданих відповідачем за первісним позовом доказів оплати коштів по Договору (клопотання (вх. № 4831/17 від06.02.2017р.).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору купівлі-продажу (поставки) в силу пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами у даній справі, внаслідок прострочення відповідачем за первісним позовом строків оплати за поставлений газ позивачем за первісним позовом за Договором від 30.06.2015р. № 15-761-Н на купівлю-продаж природного газу ТзОВ «Львівгаз збут» виключно для подальшої реалізації населенню на суму 990 490 915,13 грн.

Відповідно ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Укладаючи спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню, позивач і відповідач керувалися не умовами договору, а спеціальними нормативно-правовими актами, якими передбачається процедура розрахунку і надання населенню не тільки теплової енергії, а і пільг, субсидій та компенсацій на оплату тепло-, водопостачання, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20. Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку. Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Отже, відповідач за первісним позовом виконав зобовязання по сплаті коштів за Договором від 30.06.2015р. № 15-761-Н купівлі-продажу природного газу в сумі 551 853 266,39 грн. в порядку та строки визначені Спільними протокольними рішеннями про організації взаєморозрахунків, що підтверджується банківськими виписками, платіжними дорученнями та наявними у справі доказами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до укладених Спільних протокольних рішень про організації взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору від 30.06.2015р. № 15-761-Н купівлі-продажу природного газу.

Ці Спільні протокольні рішення набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цими Спільними протокольними рішення. Ці Спільні протокольні рішення є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування.(п.п. 5.2., 5.3 протокольних рішень).

В пунктах 2, 3 Спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків та визначили, що усі учасника розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховуючи кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, передбачалося не тільки надання державних коштів на погашення заборгованості, але також змінювали порядок та строк виконання боржником грошових зобовязань перед кредитором, які виникли на підставі Договору від 30.06.2015р. №15-761-Н.

Суд приходить до висновку, що розрахунки за поставлений природний газ в сумі 551 853 266,39 грн. відбувся у порядку та строки, передбачених у Спільних протокольних рішень про організації взаєморозрахунків, що підтверджується виписками з банківських рахунків, платіжними дорученнями, наявними у справі. Цей факт у судовому засіданні позивачем за первісним позовом не спростовано, а навпаки підтверджується поданими документами.

Таким чином, відсутність складу правопорушення в простроченні на суму 551 853 266,39 грн. у відповідний період, позбавляє позивача за первісним позовом права застосовувати до відповідача за первісним позовом передбачених умовами Договору, на наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, з врахувань того, що відсутність складу правопорушення на суму 551 853 266,39 грн. позбавляє позивача за первісним позовом права застосовувати до відповідача за первісним позовом штрафних санкції, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суму 551 853 266,39 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідні висновки викладені в постанові ВГС України від 29.11.2016р. у справі № 907/216/16, в постанові ВГС України від 17.08.2016р.у справі № 924/111/16; постанові Верховного суду України від 01.07.2015р. у справі № 3-322гс15)

З врахуванням вище наведеного, судом встановлено, що відповідачем було допущене порушення умови Договору щодо оплати коштів за отриманий природний газ, а саме прострочення термінів оплати (п.6.1. договору) на суму 438 637 648,74 грн.

Належних та допустимих доказів спростування періоду існування заборгованості на суму 438 637 648,74 грн., її сплати та відповідного нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені позивачем за первісним позовом не подано.

Також з матеріалів вбачається та судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом оплачено решту суму заборгованості за поставлений газ згідно Договору в розмірі 438 637 648,74 грн. з простроченням строків передбачених умовами Договору.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок 3% річних (з врахуванням ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок, з дійшов висновку, ч. 5 ст.254 ЦК України, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, п.6.1. Договору та п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязань», що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за яким здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, з урахуванням спільних протокольних рішень та відсутність складу правопорушення в простроченні на суму 551 853 266,39 грн., з врахуванням контррозрахунком відповідача за первісним позовом, доказів оплати відповідачем за первісним позовом), що з стягненню підлягає 282 190,27 грн. 3% річних, за період в межах заявлених позовних вимогах.

З врахуванням вище наведено, в частині стягнення 265 792,98 грн. заявлених до стягнення позивачем 3% річних слід відмовити.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає.

Згідно з п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування індексу інфляції згідно ст. 625 ЦК України відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому, за весь період прострочення. І, якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю, і може мати при цьому економічну назву "дефляція", то це не змінює її правову природу. Є цілком неприпустимим при розрахунку пропуску жодного місяця. Державні органи статистики щорічно встановлюють загальний індекс інфляції в цілому за минулий рік з обов'язковим урахуванням інфляції за всі без виключення місяці, в яких індекс інфляції був як більше, так і менше одиниці.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки, а тому нарахування інфляційних втрат за менший, ніж місяць період, суперечить вимогам чинного законодавства.

Індекс розраховується не на кожну дату місяці,а в середньому на місяць.

Отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобовязання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Судом встановлено, що при нарахуванні інфляційних втрат, позивачем за первісним позовом, було вибірково обрано період нарахування, а саме, лише ті місяці, в яких була інфляція, водночас, ті місяці, в яких була дефляція, позивачем за первісним позовом інфляційні втрати не обраховувались.

Що стосується інфляційних втрат нарахованих за періоди прострочення виконання, то суд приходить до висновку, що індекс інфляції є помісячною величиною та не може бути застосований до періодів існування заборгованості, які є меншим за місяць.

Враховуючи вищевикладене, судом здійснено перерахунок інфляційних втрат, встановлено, що позивачем за первісним помилково нараховано відповідача за первісним позовом суми інфляційних втрат, з огляду на те, що прострочення оплати тривало менше одного календарного місяці (не дорівнюють календарному місяцю), то суд приходить до висновку, про відмову у стягненні 1 444 284,16 грн. інфляційних втрат.

(з врахуванням правої позиції: Постанова ВГС України від 01.04.2015р.справа № 917/1667/14, Постанова ВГС України від 29.11.2016р. справа № 911/1685/16, постанова ВГС України від 30.10.2013р. справа № 914/727/13, Постанова ВГС України від 03.08.2016р. справа № 908/287/16, постанова ВГС України від 03.11.2016р. справа № 905/1196/13-г,постанова ВГС України від 29.11.2016р.справа № 911/1685/16, постанова ВГС України від13.07.2016р. справа № 914/2140/15).

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ), покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за договором природного газу покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

В Договорі сторонами встановлено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета , місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Таким чином, пунктом 7.2 Договору сторони погодили підставу для нарахування пені наявність заборгованості станом на 20 число місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору, та визначили суму, на яку нараховуватиметься пеня, якою є сума боргу станом на дату закінчення строку дії Договору. При цьому нарахування пені здійснюватиметься у порядку, передбаченому п. 6.1 Договору, тобто починаючи з 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, за який наявна заборгованість станом на дату закінчення строку дії договору.

В врахуванням вище наведено, суд приходить до висновку, що нарахування пені здійснюється лише у випадку, коли після закінчення строку дії Договору покупець не здійснить повної оплати поставленого газу, тобто змінили підставу для її нарахування - наявність заборгованість станом на дату закінчення строку дії Договору, визначили суму, на яку нараховується пеня сума боргу станом на дату закінчення строку дії Договору,погодили, що нарахування пені здійснюється у порядку передбаченому Договорі,а також розповсюдили такий порядок на правовідносини з моменту їх виникнення.

В врахуванням вище наведено,суд доходить висновку, що нарахування пені здійснюється з 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на складові суми боргу,що існувала на дату закінчення строку дії Договору.

З матеріалів справи вбачається (акт звірки розрахунків за період з 01.07.2015р. по 31.08.2016р. підписаного позивачем за первісним позовом та контрозрахунку відповідача за первісним позовом), з врахуванням Спільних протокольних рішень, що станом на 20.01.2016р. у відповідача існувала заборгованість в сумі 11 544,417,40 грн., яка погашена боржником 29.01.2016р.

Тому, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає пеня в сумі 124 906,81 грн. за період з 20.01.2016р. по 28.01.2016р. В задоволенні 8 051 061,23 грн. пені слід відмовити.

З врахуванням постанови ВГС України від 27.04.216р. у справі №918/908/15; постанови ВГС України від 16.11.2016р. у справі № 909/80/16.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог, а саме: задоволити первісні позовні вимоги в частині стягнення 124 906,81 грн. пені та 282 190,27 грн. 3% річних. В задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити.

Щодо зустрічного позову.

ТзОВ «Львівгаз збут» свої вимоги обґрунтовує невиконанням ПАТ НАК «Нафтогаз України» умов п. 3.4. Договору від 30.06.2015 року №15-761-Н на купівлю продаж природного газу шляхом неповернення позивачу за зустрічним позовом підписаних уповноваженим представником та скріплених печаткою примірників актів приймання передачі газу з липня по грудень 2015 року, а у звязку з тим і відсутністю обовязку щодо сплати нарахованої відповідачем заборгованості за основним позовом.

Відповідач за зустрічним позовом просить відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав, наведених у відзиві (вх.. №162/17 від 04.01.17 року). Також у судовому засіданні 07.02. 2017 року подав докази надіслання актів позивачу (вх..№5036/17 від 07.02.2017 року).

Заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 60 ГПК передбачено, що зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

Обставини, які свідчать про взаємну пов'язаність зустрічного позову з первісним (зокрема, за підставами цих позовів та/або поданими доказами; у зв'язку з тим, що задоволення зустрічного позову виключатиме частково чи повністю задоволення первісного позову тощо), а так само докази, що підтверджують саме ці обставини, повинні зазначатися у зустрічній позовній заяві (пункт 5 частини другої статті 54 ГПК) (п.3.15. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Так, згідно з п.3.3. Договору приймання передача газу, переданого Продавцем Покупцеві оформляється у відповідному місяці оформляється актом приймання передачі газу.

Згідно з п.3.4. не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмові формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до статей 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Поряд з тим, позивачем за зустрічним позовом не наведено обставини, які б певним чином заважали або впливали б на виконання ним зобов'язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 6.1 Договору та не навів фактичних обставин, які б засвідчували невідповідність показників комерційних вузлів обліку газу (відображені в актах прийому-передачі під час їх складання) та відповідних даних позивача за первісним позовом, тобто, що перешкоджало відповідачу за первісним позовом здійснити поточні платежі протягом місяця поставки газу за даними показників лічильників та чи пов'язана неповнота розрахунків та необхідність остаточних розрахунків з даними актів прийому-передачі. Прострочення відповідача за зустрічним позовом щодо підписання актів не може бути умовою для відстрочення виконання грошового зобов`язання відповідачем за первісним позовом, оскільки саме відповідач спочатку складає акт та обізнаний про обсяг спожитого у відповідному місяці природного газу за показниками лічильників (п.п.3.4,4.1 Договору).

Згідно з п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної сплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акта приймання-передачі за розрахунковий місяць.

Відповідно до п.6.5. Договору сторони погоджуються, що сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактичного отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості Покупця перед Продавцем за минулі періоди за Договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за Договором сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч.1 ст.692 ЦК України, відповідно до яких Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Дійсно, згідно з п.3.4 Договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п.6.1 цього договору, несвоєчасне підписання продавцем актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Також суду не надано докази внесення будь-яких змін до договору, в тому числі й до п.6.1 цього договору.

Відповідно до п.11 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Суд вважає, що на підставі підтвердженого з боку Покупця розподілу обсягу природного газу за категоріями споживачів та умов договору шляхом підписання ним відповідних актів приймання-передачі газу, позивач за зустрічним позовом міг здійснювати оплату отриманого газу за спірний період.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Проте, згідно з п.4.1 договору сторони погодили, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показниками комерційних вузлів обліку газу покупця.

З матеріалів справи вбачається відсутність спору між сторонами щодо фактичних обсягів та строків щомісячної поставки газу протягом липня-грудня 2015р., тому прострочення оформлення окремих актів приймання-передачі газу не може змінювати конкретний строк оплати, визначений пунктом 6.1 договору.

Отже, акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, позивач за зустрічним позовом мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником, незважаючи на запізніле підписання позивачем актів за спірний період.

Зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали б на виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п.6.1 Договору. При цьому, несвоєчасне підписання та повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість фактично поставленого природного газу.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту всього наведеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

Зважаючи на викладене відповідно до ст. 49 ГПК України, первісний позов слід задоволити частково, поклавши судовий збір на сторони пропорційно до задоволених вимог.

Відповідно ст. 49 ГПК України судові витрати за подання зустрічної позовної заяви покладаються на позивача за зустрічною позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 60, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42; ідентифікаційний код 39594527) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 124 906,81 грн. пені, 282 190,27 грн. 3% річних та 6 106,46 грн. витрат по сплаті судового збору за первісним позовом.

3.В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити.

4.В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» відмовити.

5. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повне текст рішення складено та підписано 13.02.2017р.

Головуючий суддя Коссак С.М.

Суддя Горецька З.В.

Суддя Пазичев В.М.