ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р.Справа № 922/4663/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Іноземне підприємство "Ліга"
до ФОП ОСОБА_1, с. Подоли
про стягнення коштів в сумі 32454,31 грн.
за участю сторін:

позивача - Фреюк М.Ю.

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Іноземне підприємство «Ліга» (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків про стягнення заборгованості в розмірі 22120.68 грн., пені - 6918.14 грн., трьох відсотків річних - 584.07 грн. та інфляційних втрат - 2831.42 грн. Судовий збір просить стягнути з відповідача.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки №10/12/2015 від 10.12.2015 р., в частині здійснення не повної оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 28.12.2016 р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.01.2017 р. о 09:15.

Ухвалою від 05.01.2017 р. було задоволено клопотання Іноземного підприємства «Ліга» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення відеоконференції доручено господарському суду Кіровоградської області.

За таких обставин судове засідання по справі №922/4663/16 призначене на 11.01.2017 р. о 09:15 год. проводиться в режимі відеоконференції (номер диску DVDX - 00356).

Особу представника Іноземного підприємства «Ліга» Фреюк М. Ю., яка приймає участь у призначеному судовому засіданні, було перевірено працівником господарського суду Кіровоградської області.

В призначеному судовому засіданні представник позивача повністю підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав.

За приписами статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином. Як убачається з матеріалів справи, ухвали господарського суду Харківської області від 28.12.2016 року про порушення провадження у справі та від 11.01.2017 року про відкладення розгляду справи скеровувались Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 за адресами вказаними позивачем. При цьому, поштові відправлення скеровані судом за адресою ФОП зазначеною в Свідоцтві про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців, були вручені відповідачу про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.53).

Втім, представник відповідача у судове засідання 11.01.2017 року та 01.02.2017 року не з'явився. Отже, судом для забезпечення прав відповідача на участь у розгляді даної справи вжиті усі необхідні заходи для належного повідомлення сторін, розгляд справи відкладався неодноразово, втім у судові засідання відповідач не з'являвся, про причини неявки суд не повідомляв, хоча був обізнаний про розгляд справи, відтак відповідач мав можливість на реалізацію процесуальних прав визначених статтею 22 Господарського процесуального кодексу України , зокрема подати докази, письмові пояснення, в яких навести свої доводи та міркування.

За приписами статей 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Положеннями ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Так, 10.12.2015 року між Іноземним підприємством" Ліга" ( позивач по справі) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір поставки за № 10/12/2015 року . У відповідності до предмету договору позивач зобов*язався передати у власність відповідача , свині різної вагової категорії в живій вазі, а відповідач зобов*язався прийняти товар та повністю оплатити його вартість ( п.1.1 договору). Поставка товару здійснюється на умовах FCA (англ. Free Carrier) або Франко-перевізник (c зазначенням місця) торговий термін, який означає , що продавець виконає своє зобов*язання по поставці , куди він поставить товар, очищений від мита на експорт, перевізнику , визначеному покупцем , в зазначеному місці та інше.

Ціна (вартість) кожної окремої партії товару узгоджується сторонами та зазначається у відповідних Специфікаціях , що є невід*ємними частинами даного договору ( п. 3.2. договору).

Сторони погодили, що поставка товару (партії товару) покупцю здійснюється на умовах передплати в розмірі 90 % від відповідно до узгодженої сторонами ціни партії товару, що зазначена у відповідній Специфікації на підставі якої здійснюється поставка даної партії товару ( п. 3.6 договору). Кінцевий розрахунок з Постачальником Покупець здійснює протягом 3 банківських днів з дати поставки партії товару ( п. 3.7 договору).

Так, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв свиней в живій вазі по видатковій накладній № 33 від 21.01.2016 року на суму 17285,40 грн. ( яка сплачена повністю відповідачем), та по накладній № 35 від 21.01.2016 року на суму 38435,28 грн. ( яка сплачена відповідачем частково на суму 16314,60 грн.) про що свідчить меморіальний ордер № 215028 ( 61379959) від 13.01.2016 року на суму 33600,00 грн. ( 17285,40 + 38435,28 грн. - 33600,00 грн. = 22120,68 грн.)

Товар отримано за довіреністю № 2 від 13.01.2016 року та доставлено автомобілем Газель держ. номер НОМЕР_1 по товарно- транспортній накладній № 31 від 21.01.2016 року ( а.с.20).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов"язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене та те, що сума заборгованості відповідачем не сплачена. За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 22120,68 грн.

Щодо нарахування позивачем пені за несвоєчасне виконання грошового зобов*язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами договору, а саме п. 5.3 , передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення. Позивачем пеня розраховувалась з урахуванням вимог Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Разом з тим, суд вважає, що пеню слід нараховувати за період з 25.01.2016 року, а не з 01.01.2016 року як вчинив позивач, оскільки п. 3.7 договору № 10/12/2015 , сторони погодили, що кінцевий розрахунок з Постачальником Покупець здійснює протягом 3-х днів з дати поставки партії товару. Оскільки борг виник по видатковій накладній № 35 від 21.03.2016 року + 3 дні, тобто з судом перераховано суму пені, яка підлягає стягненню з 25.01.2016 року, та становить до стягнення 6886,01 грн.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже три проценти річних є платою за користування чужими грошовими коштами, правова природа яких, є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Враховуючи, що відповідач товар від позивача отримав, в установлений Договором строк не розрахувався, тому суд вважає про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних в сумі 583,62 грн. грн., та інфляційних втрат в сумі 2433,26 грн. з урахуванням п. 3.7 договору поставки № 10/12/2015 від 10.12.2015 року.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,75,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Іноземного підприємства "Ліга" ( Кіровоградська обл. , Компаніївський район, смт. Компаніївка, вул. Калініна , 1 Б р/р 9296 в АТ" ОТП Банк м. Київ, МФО 300528) суму основного боргу 22120,68 грн. пені - 6886,01 грн., 3 % річних - 583,62 грн. інфляційних втрат - 2433,26 грн. та судовий збір 1378,00 грн.

В іншій частині відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.02.2017 р.

Суддя Л.С. Лаврова