ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017 року Справа № 904/7970/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Сизько І.А.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Казанцев С.В., , довіреність б/н від 31.08.2016 р.;

від позивача: Петрик А.М., довіреність б/н від 29.12.2016 р.;

від відповідача: Чумак С.О., , довіреність № 7752-К-О від 27.12.2016 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Промважмаш", м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року у справі № 904/7970/16

за позовом Закритого акціонерного товариства "Промважмаш", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпро

про стягнення 139 340,65 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Закрите акціонерне товариство "Промважмаш" в якій просить стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" суму безпідставно списаних коштів з рахунку № 7216 у розмірі 127 200,16 грн. та 12 140,49 грн., а всього 139 340,65 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року по справі №904/7970/16 (суддя Євстигнеєва Н.М. ) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що за відсутності доказів повторного (після винесення постанови про повернення наказу суду без виконання від 29.11.2013) пред'явлення до виконання наказу господарського №27/126-10 від 02.09.2010 та відкриття виконавчого провадження, за наявності арешту на грошові кошти на відкритому позивачеві рахунку №7216 за іншими виконавчими провадженнями, Банк мав право списати грошові кошти на виконання платіжних вимог державного виконавця №В5-43 від 04.04.2016 щодо списання суми у розмірі 127 200,16грн. для виконання судового наказу №904/5121/15 від 09.09.2015 та №295/1 від 20.05.2016 щодо списання суми у розмірі 12 140,49грн. для виконання наказу №904/8235/14 від 29.12.2014.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду Закрите акціонерне товариство "Промважмаш" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що дії відповідача є протиправними, незаконними, такими, що порушили права Позивача та завдали останньому матеріальної шкоди, оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мав правових підстав перераховувати грошові кошти на виконання судових наказів № 904/8235/14 від 29.12.2014 року та № 904/5121/15 від 09.09.2015 року, адже сума, яка знаходилась на рахунку позивача №7216 була арештована по іншому виконавчому провадженню, а саме для виконання наказу господарського суду №27/126-10 від 02.09.2010, за яким стягувачем є ВАТ "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат". За доводами скаржника, Банк, при надходженні від державного виконавця платіжних вимог №в5-43 від 04.04.2016 щодо списання суми у розмірі 127 200,16грн. для виконання судового наказу №904/5121/15 від 09.09.2015 та №295/1 від 20.05.2016 щодо списання суми у розмірі 12 140,49грн. для виконання наказу №904/8235/14 від 29.12.2014, зобов'язаний був повернути такі платіжні вимоги без виконання з довідкою про причини такого повернення, де вказати про арешт коштів на цьому рахунку по іншому виконавчому провадженню.

При цьому, скаржник посилається на положення статей 1066, 1073 Цивільного кодексу України, ст.ст. 52, 65 Закону України "Про виконавче провадження", п.п.10.6, 10.9 постанови Національного банку України №22 від 21.01.2004 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", відповідно до якої, кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

На думку скаржника, арештовані кошти в сумі 99 212,05 грн. (90 144,13 грн. - сума боргу, 9 014,41 грн. - 10% виконавчий збір) заборонялося використовувати до надходження платіжної вимоги на виконання судового наказу № 27/126-10 від 02.09.2010 року або постанови Індустріального ВДВС, або іншого документа, про зняття арешту з коштів. У зв'язку з чим, Банком в порушення п. 10.9 Інструкції, було безпідставно списано кошти, арештовані на рахунку Позивача, за іншими виконавчими документами, тоді як арешт накладався для виконання судового наказу № 27/126-10 від 02.09.2010 року.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року винесено у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом на підставі всебічного, повного й об'єктивного дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у даній справі, яким дана належна юридична оцінка.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року прийнято апеляційну скаргу та призначено до розгляду на 12.01.2017 року.

У судовому засіданні 12.01.2017 року оголошено перерву до 07.02.2017 року.

В судовому засіданні 07.02.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

12.07.2006 року між закритим акціонерним товариством "Промважмаш" та публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" було укладено договір банківського рахунку №ДД№7НQ, відповідно до умов якого Банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунки у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки із спеціальним режимом використання) та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до вимог чинного законодавства України, нормативних актів НБУ та цього договору (а.с.81-105).

Відповідно до п.2.1. договору Банк, серед іншого, бере на себе зобов'язання:

- списувати грошові кошти з рахунку (рахунків, у тому числі й карткових) Клієнта на підставі його розпорядження або без його розпорядження, на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених цим договором та (або) чинним законодавством (п.2.1.10 договору);

- забезпечувати збереження коштів клієнта (п.2.1.15).

Згідно пункту 6.1 договору цей Договір банківського рахунку укладений на невизначений термін, набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і припиняє свою дію відповідно до умов цього договору та чинного законодавства.

18.06.2013 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрите виконавче провадження на підставі заяви відкритого акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" від 17.06.2013 про примусове виконання наказу від 02.09.2010 №27/126-10, виданого господарським судом Дніпропетровської області на загальну суму 90 144,13грн., в якому боржником є ЗАТ "Промважмаш" (виконавче провадження ВП №38316100 від 18.06.2013), (а.с.15).

У зв'язку з невиконанням у добровільному порядку рішення господарського суду №27/126-10 державним виконавцем 22.07.2013 було винесено постанову про арешт коштів боржника, які знаходяться на рахунках боржника, у тому числі й на рахунку №7216 в ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.48-49).

Звертаючи стягнення на кошти боржника, державний виконавець надіслав до ПАТ КБ "Приватбанк" платіжну вимогу №219/5 від 25.03.2013 на суму 100 289,79грн., в якій вказав рахунок боржника, ЗАТ "Промважмаш", №7216 та призначення платежу: згідно наказу №27/126-10 від 02.09.2010 (а.с.16).

У зв'язку з відсутністю грошових коштів на рахунку боржника (позивача) 01 квітня 2013 року Банк повернув платіжну вимогу без виконання (а.с.18).

29 листопада 2013 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа (наказу №27/126-10 від 02.09.2010) стягувачеві та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 30.11.2014 (а.с.50, ).

Однак, постанова про зняття арешту з коштів, які знаходяться на рахунках боржника, у тому числі й на рахунку №7216 в ПАТ КБ "Приватбанк", державним виконавцем не виносилась, тобто залишився арешт до надходження коштів, достатніх для виконання судового наказу.

22.07.2015 року, відповідно до платіжного доручення № 10635, на розрахунковий рахунок Позивача № 7216 було зараховано грошові кошти в розмірі 140 400,00 грн. від ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

25 вересня 2015 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрите виконавче провадження №48844817 на підставі заяви публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про примусове виконання наказу №904/5121/15 від 09.09.2015 про стягнення з ЗАТ "Промважмаш" суми боргу в розмірі 115 545 грн.

Державним виконавцем було винесено постанови від 10.11.2015, 16.02.2016, 13.04.2016 про арешт коштів боржника, у тому числі на рахунках №1907 та 7216, відкритих у ПАТ КБ "Приватбанк".

Також, 11.03.2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №50444664 на підставі заяви фізичної особи ОСОБА_4 про примусове виконання наказу №904/8235/14 від 29.12.2014 про стягнення з ЗАТ "Промважмаш" заборгованості у сумі 26 650,19грн. (а.с.31).

В рамках цього виконавчого провадження державним виконавцем постановою від 21.03.2016 було арештовано кошти боржника, у тому числі на рахунках №1907 та 7216, відкритих у ПАТ КБ "Приватбанк".

Таким чином, арешт на грошові кошти позивача був накладений в рамках виконавчого провадження ВП№48844817 та ВП№50444664 після того, як було накладено арешт на грошові кошті в рамках виконавчого провадження, яке було відкрите на підставі заяви відкритого акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" від 17.06.2013 року.

Державним виконавцем на адресу Банку були направлені платіжні вимоги №В5-43 від 04 квітня 2016 року (а.с.28, т.1) про стягнення з рахунку позивача суми 127 200,16грн. в рахунок погашення заборгованості за судовим наказом №904/5121/15 від 09.09.2015 та №595/1 від 20.05.2016 про стягнення з рахунку позивача суми 12 140,49грн. в рахунок погашення заборгованості за судовим наказом №904/8235/14 від 29.12.2014.

Відповідно до меморіальних ордерів №G0413G3МWН від 13.04.2016 та №GO525XR0A5 від 25.05.2016, грошові кошти у розмірі 127 200,16грн. та 12 140,49грн. були списані з рахунку позивача №7216 в погашення заборгованості за вищенаведеними судовими наказами.

На підставі виконавчого документу, який направив державний виконавець на адресу відповідача для виконання судових наказів №904/5121/15 від 09.09.2015 та №904/8235 від 29.12.2014, Банк списав з розрахункового рахунку позивача грошові кошти в погашення боргу перед ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" та ФОП ОСОБА_4 Проте, сума, яка знаходилась на рахунку позивача №7216 була арештована по іншому виконавчому провадженню, та була призначена для виконання наказу господарського суду №27/126-10 від 02.09.2010, за яким стягувачем є ВАТ "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат".

Позивач посилається на обставини неправомірного списання грошових коштів з рахунку №7216, арештованого для виконання наказу №27/126-10 від 02.09.2010, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ч. 2 ст. 1071 ЦК України).

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України).

Відповідно до п.1.39 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" списання примусове це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Законом України «Про виконавче провадження» визначаються умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення , у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом і цим Законом і у процесі здійснення виконавчого провадження він, зокрема, має право накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п.6 ч.3 ст.11 Закону). Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права), у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб (п.1 ч.1 ст.31 Закону). Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений ст.52 Закону України «Про виконавче провадження». Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, і шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Постановами, передбаченими ч.2 ст.57 Закону, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ч.2,3 ст.57 Закону).

Виходячи з вищезазначеного та враховуючи, що у державних виконавців перебувало на виконанні декілька виконавчих проваджень (ВП38516100, ВП4760451, ВП48844817, ВП504444664, ВП47650451 (закрито), ВП 48844817 (закрито)) про стягнення з боржника грошових коштів стягнутих з нього за різними рішеннями судів на користь різних стягувачів, тому державними виконавцями, відповідно до вимог передбачених Законом України «Про виконавче провадження», було окремо, в рамках здійснення окремих виконавчих проваджень, винесено постанови про накладення арешту на кошти боржника, що знаходились у тому числі на рахунках №1907 та 7216, відкритих у ПАТ КБ "Приватбанк", які розпорядженнями направлені на виконання до банку та прийняті ним до виконання, що підтверджується листами відповідача (а.с. 15, 19, 20-26, 32).

Колегія суддів вважає, що при отриманні постанов державних виконавців про накладення арешту на кошти боржника відповідач правомірно, у відповідності до вимог передбачених Главою 10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затв. постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976 ( далі - Інструкції від 21 січня 2004 р. N 22), вчинив дії щодо арешту коштів на рахунку клієнта банку.

Примусове списання коштів з рахунків клієнта без його доручення на підставі рішення суду передбачене Главою 5 Інструкції від 21 січня 2004 року № 22 відповідно до якої банк зобов'язаний виконати судове рішення і здійснити примусове списання коштів з рахунків платників за ініціативою стягувачів (органу державної виконавчої служби) на підставі виконавчих документів, установлених законом, а за необґрунтованість примусового списання коштів, недостовірність даних, зазначених у платіжній вимозі, несе відповідальність не банк, а стягувач згідно із законодавством України (п.п.5.1.-5.4 Інструкції).

Банк платника приймає до виконання платіжну вимогу стягувача незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника і не має права повертати її в разі неподання стягувачем реєстру платіжних вимог (п.5.9. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні і національній валюті).

Відповідно до п.10.1 Інструкції від 21 січня 2004 року № 22 обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом. Банк приймає до виконання постанову державного виконавця та/або рішення суду, які доставлені до банку самостійно державним виконавцем, слідчим, представником суду, органу державної податкової служби або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є суд, державний виконавець, слідчий, орган державної податкової служби;

Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі (п. 10.3. Інструкції).

Кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів (п. 10.9. Інструкції).

У разі надходження до банку платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її в повній або частковій сумі в межах наявної арештованої суми на рахунку. Якщо до банку надійде платіжна вимога / інкасове доручення (розпорядження) за іншим виконавчим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, і на цьому рахунку немає інших (крім арештованих) коштів, то банк повертає такий розрахунковий документ без виконання згідно з пунктом 2.18 глави 2 та пунктом 12.11 глави 12 цієї Інструкції (п. 10.10. Інструкції).

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає правомірними дії відповідача щодо накладення арешту на кошти позивача відповідно до постанов державного виконавця від 10.11.2015 року, 16.02.2016 року, 13.03.2016 року, 21.03.2016 року під час дії постанови державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника від 22.07.2013 року в рамках виконавчого провадження ВП №38316100 від 18.06.2013 року, оскільки ці дії вчиненні у відповідності до вимог, передбачених п.п.5.1, 5.2, 5.3, 10.1, 10.3, 10.8, 10.9, 10.10 Інструкції від 21 січня 2004 р. N 22.

З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти були списані Індустріальним відділом державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в межах виконавчих проваджень ВП 47650451 та ВП 48844817. У Банку були відсутні підстави у відмові виконання платіжних вимог Індустріального ВДВС м. Дніпропетровська за ВП 47650451 та ВП 48844817, оскільки станом на час їх виконання не було інших платіжних вимог. Банк діяв відповідно до ст. 1072 ЦК України, відповідно до якої Банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом. Останні платіжні вимоги за виконавчими провадженнями ВП 38516100 від 18.06.2013 надходили до Банку 14.08.2013, за ВП 47650451 від 04.04.2016 та ВП 48844817 від 20.05.2016. На час надходження платіжної вимоги за виконавчим провадженням ВП 38516100 від 18.06.2013 грошові кошти були відсутні, отже платіжна вимога не підлягала виконанню. Інші платіжні вимоги за даним виконавчим провадженням до Банку не надходили.

Відповідно до виписки Банку грошові кошти по рахунку №7216 надійшли 22.07.2015 року в розмірі 140 400,00грн. вже після повернення стягувачу (ВАТ "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат") виконавчого документу без виконання.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем вимог п.10.9 Інструкції і перерахування коштів, що знаходились на його рахунку за платіжною вимогою за іншим виконавчим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, оскільки, як встановлено судом, на виконання судових наказів про стягнення зі скаржника коштів на користь ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" та ФОП ОСОБА_4, постановами державного виконавця від 10.11.2015 року, 16.02.2016 року, 13.03.2016 року, 21.03.2016 року також було накладено арешт на кошти боржника, що знаходились на рахунку у відділенні банку і саме на виконання вищезазначених виконавчих документів і було виконано вимогу державного виконавця про перерахування зазначених коштів.

Тобто, грошові кошти було списано з рахунку боржника №7216, арештованого для виконання не лише наказу №27/126-10 від 02.09.2010 року, а й наказів №904/5121/15 від 09.09.2015 року та №904/8235/14 від 29.12.2014 року, у зв'язку з чим Банк мав право використати кошти, що арештовані на рахунку божника в тому числі і за виконавчими провадженнями №48844817 від 25.09.2015 року та №50444664 від 11.03.2016 року, оскільки в рамках цих виконавчих проваджень також накладався арешт на грошові кошти боржника.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що за відсутності доказів повторного (після винесення постанови про повернення наказу суду без виконання від 29.11.2013) пред'явлення до виконання наказу господарського №27/126-10 від 02.09.2010 та відкриття виконавчого провадження, за наявності арешту на грошові кошти на відкритому позивачеві рахунку №7216 за іншими виконавчими провадженнями, Банк мав право списати грошові на виконання платіжних вимог державного виконавця №В5-43 від 04.04.2016 щодо списання суми у розмірі 127 200,16грн. для виконання судового наказу №904/5121/15 від 09.09.2015 та №295/1 від 20.05.2016 щодо списання суми у розмірі 12 140,49грн. для виконання наказу №904/8235/14 від 29.12.2014.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що ПАТ КБ "ПриватБанк" за матеріалами справи не є стягувачем чи особою яка набула грошові кошти, і не є належним Відповідачем відповідно до п. 5.4 Постанови НБУ від 21.01.2004 № 22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті"

Посилання Позивача на ч. 3 ст. 1066, ст. 1073 ЦК України п. 10.6, 10.9 постанови НБУ є не обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази порушень прав Позивача, Відсутні докази, що своїми діями ПАТ КБ "ПриватБанк" створив умови за якими позбавив Відповідача можливості виконати зобов'язання за вимогами закритого виконавчого провадження № 38516100 від 18.06.2013р.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає, що оскільки відповідач правомірно здійснив примусове списання коштів з рахунку клієнта Закритого акціонерного товариства "Промважмаш" без волевиявлення останнього на підставі рішення суду та виконавчих документів, а тому відсутні підстави для застосування до відповідача правових наслідків неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта передбачених ст.1073 ЦК України, пунктами 32.3.2, 32.7 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 5.3 Договору, а тому рішення місцевого суду не підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Промважмаш", м. Дніпро - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року у справі № 904/7970/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 10.02.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.А. Сизько