УХВАЛА

09 лютого 2017 року Справа № 913/355/15

Провадження №9/913/355/15

Господарський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Тацій О.В.,

за участю секретаря судового засідання помічника судді Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Інституту рослинництва ім. В.Я. Юрєва Національної академії аграрних наук України, м. Харків на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області у справі за позовом Інституту рослинництва ім. В.Я. Юрєва Національної академії аграрних наук України, м. Харків до Державного підприємства Дослідне господарство Агроспілка Національного наукового центру Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_1, с.Металіст Словяносербського району Луганської області про стягнення 125172 грн. 71 коп.

У засіданні брали участь:

Від позивача (стягувача) ОСОБА_2, довіреність № 1/2а-1 від 03.01.2017.

Від відповідача (боржника) представник не прибув.

Від ДВС представник не прибув.

Від ГУ ДКСУ представник не прибув.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 13.08.2015 у справі № 913/355/15 позов Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України до Державного підприємства "Дослідне господарство "Агроспілка" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_1" про стягнення 125172,71 грн. задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто борг та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2503,46 грн.

На виконання вказаного рішення Господарського суду Луганської області було видано відповідний наказ від 25.08.2015.

Інститут рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України, звернувся до Господарського суду Луганської області зі скаргою № 1/20-05/531 від 16.06.2016, в якій просив: визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області; зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області здійснити примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 13.08.2015 у справі №913/355/15. Обґрунтовуючи скаргу заявник вказував на безпідставну відмову державного виконавця у відкритті виконавчого провадження та відсутність підстав для повернення органом казначейської служби виконавчого документа позивачу без виконання.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.07.2016 скаргу задоволено частково, визнано бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області незаконною та зобов'язано останнє здійснити примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 13.08.2015 у даній справі. В решті вимог скарги відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2016 зазначену ухвалу місцевого господарського суду було залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2016 касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2016 у справі № 913/355/15 та ухвалу Господарського суду Луганської області від 20.07.2016 скасовано. Матеріали справи скеровано для нового розгляду до Господарського суду Луганської області.

Відповідно до вимог ст.2-1 ГПК України справу № 913/355/15 розподілено судді Тацій О.В.

Ухвалою судді Господарського суду Луганської області від 13.01.2017 прийнято скаргу до розгляду, призначено розгляд скарги у судовому засіданні на 26.01.2017.

26.01.2017 розгляд скарги було відкладено на 09.02.2017 у звязку з неявкою представників сторін.

У судове засідання представник відповідача (боржника), представники Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області не зявилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином.

Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області у письмових запереченнях № 15-12/3119 від 11.07.2016 та додаткових поясненнях № 15-12/3160 від 13.07.2016 просить відмовити у задоволенні скарги Інституту рослинництва ім. В.Я. Юрєва Національної академії аграрних наук України у повному обсязі.

Представником позивача (стягувача) до відділу документального забезпечення суду 26.01.2017 подані пояснення № 913/355/15-УВС/1, в яких останній посилається на те, що рішення, винесене господарським судом 13.08.2015 повинно бути виконане відповідно до норм чинного законодавства, а ухилення Державної казначейської служби України у Луганській області від прийняття виданого судом наказу до виконання є необґрунтованим.

Від Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області 06.02.2017 надійшла заява № 15-12/350 від 01.02.2017, в якій останній просить здійснити розподіл судових витрат у справі, стягнувши з Інституту рослинництва ім. В.Я. Юрєва Національної академії аграрних наук України на користь Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1378 грн. та судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1378 грн., усього 2756 грн.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга та заперечення проти неї, врахувавши постанову Вищого господарського суду України від 08.12.2016 від, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Відповідно до вимог ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду є скарга Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України на бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо невиконання рішення Господарського суду Луганської області від 13.08.2015 у даній справі.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії органу Казначейства, стягувач посилався, на те, що його виконавчий документ та документи на безспірне списання коштів з рахунків боржника було повернуто незаконно, зокрема з порушенням положень названого Порядку.

Пунктом 24 цього Порядку визначено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. Відповідно до пункту 2 Порядку, боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Порядку виконання рішень орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ: - не підлягає виконанню органом Казначейства; - подано особою, що не має відповідних повноважень; - пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку; - видано або оформлено з порушенням установлених вимог; рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку; суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом; відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем; стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання; наявні інші передбачені законом випадки.

Проте, боржник - Державне підприємство "Дослідне господарство "Агроспілка" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_1" відсутнє в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів та реєстрації боржника на території, непідконтрольній органам державної влади.

Відповідно до пункту 11 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 установи, які переміщені на контрольовану територію, відкривають рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням у порядку,

встановленому законодавством.

Місцезнаходження боржника Державного підприємства "Дослідне господарство "Агроспілка" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_1" віднесено до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, установа не переміщена на контрольовану територію, а рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням не відкриті, що виключає можливість виконання рішення суду саме органом Казначейства.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства визначені статтею 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З матеріалів справи вбачається, що 25.08.2015 на виконання рішення Господарського суду Луганської області від 13.08.2015 було видано наказ.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 09.12.2015 було відмовлено в прийнятті до провадження вказаного виконавчого документа (наказу) та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання, оскільки виконавчий документ предявлений не за місцем виконання згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності 01.01.2013. При цьому в постанові старший державний виконавець посилався на те, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Проте, частинами 3 - 8 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначається порядок взаємодії між виконавчою службою та органом Казначейства щодо виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

Відмовляючи у прийнятті до провадження наказу № 913/355/15, виданого 25.08.2015 та у відкритті виконавчого провадження, старший державний виконавець на зазначені положення закону уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення питання.

Рішення суду у даній справі станом на момент розгляду даної скарги не виконано ані державною виконавчою службою, ані органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Втім, частинами 3 - 8 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

У разі відсутності необхідних документів та відомостей кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, про порядок виплати коштів з якого державний виконавець повідомляє в установленому порядку стягувача не пізніше наступного дня після перерахування коштів.

Кошти, що надійшли на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, перераховуються стягувачу протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей.

Перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Державний виконавець протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення виносить постанову про заміну стягувача на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, з одночасним направленням повідомлення такому органу.

Державне підприємство або юридична особа, які визнані боржниками за рішеннями суду, зобовязані протягом десяти днів з дня перерахування коштів відкрити рахунки в органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та проводити розрахунки виключно з цих рахунків. Положення цієї частини не поширюються на банки, сто відсотків або частка статутного капіталу яких належить державі.

Викладене свідчить про порушення державним виконавцем вимог ч.ч. 1-3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Ця норма є відтворенням норми статті 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Обовязковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу статті 1 Закону України "Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень" цей закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Статтею 2 Закону України «Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Суд приймає доводи заявника викладені у наданій до суду скарзі в частині визнання бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З урахуванням викладеного, скарга Інституту рослинництва ім. В.Я. Юрєва Національної академії аграрних наук України, м. Харків на бездіяльність органу Державної виконавчої служби та Державної казначейської служби у справі підлягає задоволенню частково.

Щодо вимог заяви Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про здійснення розподілу судових витрат та стягнення з Інституту рослинництва ім. В.Я. Юрєва Національної академії аграрних наук України судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, суд відмовляє у її задоволенні, оскільки підстави, передбачені ст.49 Господарського процесуального кодексу України для здійснення розподілу господарських витрат, в даному випадку, відсутні.

Керуючись ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; ст.ст. 86, 115, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

1. Скаргу № 1/2а-05/531 Інституту рослинництва ім. В.Я. Юрєва Національної академії аграрних наук України, м. Харків на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області незаконною.

3. Зобовязати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області здійснити примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 13.08.2015 по справі № 913/355/15.

4. В решті вимог скарги відмовити.

Суддя О.В. Тацій