ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.02.2017 р. Справа № 2/161

Суддя господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б. при секретарі судового засідання Зусько І.С., розглянувши матеріали справи

за скаргою:Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662», м. Львів;
на дії:Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ;
у справі:№2/161
стягувач:Приватне підприємство «Інтеграл Інвестиції», м. Львів;
боржник:Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662», м. Львів;

За участю представників:

від боржника (скаржника): не зявився;

від стягувача: ОСОБА_1, представник (довіреність від 31.03.2016 р.);

від ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України: ОСОБА_2, представник (№ 20-22/595/203-03 від довіреність від 18.11.2016 р.)

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ у справі №2/161 стягувач: Приватне підприємство «Інтеграл Інвестиції», м. Львів, боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662», м. Львів.

За заявою ТзОВ «Львівське автотранспортне підприємство 24662» суд до закінчення розгляду скарги по суті ухвалою від 22.11.2016 р. заборонив Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001 м. Київ, вул. Городецького, 13, ідентифікаційний код 00015622) вчиняти дії по передачі на реалізацію арештованого та описаного майна ТзОВ «Львівське автотранспортне підприємство 24662», а саме: виробничо-побутового корпусу, нежитлова будівля, літ. «Д-2», загальною площею 2240,2 кв.м., що розташована за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, 280 (реєстраційний номер 13560721); майстерні, нежитлова будівля, літ. «Ж-1», загальною площею 1257,5 кв.м., що розташована за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, 280 (реєстраційний номер 13560581); виробничого корпусу, нежитлова будівля, літ. «З-10», загальною площею 976,3 кв.м., що розташована за адресою: Львівська область, м.Львів, вул. Городоцька, 280 (реєстраційний номер 13559735); котельні, нежитлова будівля, літ. «В-1», загальною площею 326,8 кв.м., що розташована за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, 280 (реєстраційний номер 13561026).

В судових засіданнях представник боржника (скаржника) скаргу підтримав, просив задоволити.

В судових засіданнях представники стягувача та ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України просили відмовити в задоволенні скарги.

Боржник (скаржник) в скарзі зазначив, що на виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 11.12.2012 р. у справі №2/161 про затвердження мирової угоди на стадії виконання судового рішення та заміну боржника правонаступником, державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було проведено опис та арешт нерухомого майна та в подальшому замовлено проведення оцінки арештованого майна. Листом було повідомлено боржника, що згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість майна станом на 03.11.2016 р. становить 10 040 490 грн. 00 коп. Боржник вважає, що при визначенні вартості (оцінки) майна боржника були допущені порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та вимог законодавства про оцінку майна. Зокрема, при проведенні оцінки оцінювачем не було дотримано вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» в частині ознайомлення з обєктом оцінки, особистого огляду обєкта оцінки. З огляду на викладене, скаржник просив визнати дії ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо визначення вартості та оцінки майна боржника, та використання в межах виконавчого провадження звіту про оцінку майна, неправомірними, визнати недійсним звіт про оцінку майна.

21.12.2016 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662» через канцелярію суду надійшло клопотання про призначення експертизи.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників сторін виконавчого провадження, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.12.2010 р. у справі №2/161 позов задоволено частково - з ВАТ «Львівське автотранспортне підприємство 24662» на користь ПАТ АКБ «Львів» заборгованість по кредитному договору №105 від 11.12.2007 р. на суму 10 333 832 грн. 91 коп., в тому числі 8 030 000 грн. 00 коп. заборгованості по кредиту, 2 138 610 грн. 00 коп. заборгованості по сплаті процентів, 165 222 грн. 91 коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязань, 25 500 грн. 00 коп. державного мита, 236 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу шляхом звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, а саме: нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «В-1», загальною площею 326,8 кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 280 згідно договору іпотеки від 11.12.2007 р., який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №12571 та нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «Д-2», загальною площею 2 240,2 кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 280; нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «Ж-1» загальною площею 1 257,5 кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 280, нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «З-1», загальною площею 976,3 кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 280 згідно договору іпотеки від 18.12.2007 р., який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №12880.

11.01.2011 р. у вказаній справі було видано наказ про примусове виконання рішення.

23.12.2011 р. головним державним виконавцем ВПВР ДВС ГУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу у даній справі (ВП №30487273).

Ухвалою від 05.11.2011 р. суд замінив сторону виконавчого провадження (стягувача) Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Львів» на стягувача Приватне підприємство «Інтеграл Інвестиції» (м. Львів, вул. Дудаєва, 20, ідентифікаційний код 37776261).

Ухвалою від 11.12.2012 р. суд замінив сторону виконавчого провадження (боржника) Відкрите акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство 24662» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662» та затвердив мирову угоду на стадії виконання судового рішення.

В ході виконавчого провадження 27.06.2014 р. державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна, яким описано та арештовано нерухоме майно боржника, яке розташоване за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 280.

28.09.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності-субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою проведення оцінки майна, а саме: нежитлових приміщень, що розташовані за адресою м. Львів, вул. Городоцька, 280.

Оцінювачем ОСОБА_4 03.11.2016 р. за вих. №16430 складено Звіт про оцінку майна «Нерухоме майно - нежитлові будівлі, до складу яких входять: виробничий корпус (літ. «Д-2»), площею - 2 240,20 кв.м; котельня (літ. «В-1»), площею - 326,80 кв.м; майстерня (літ. «Ж-1»), площею 1 257,50 кв.м, загальною площею 4 800,80 кв.м., що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, буд. 280», згідно якого ринкова вартість обєкта оцінки станом на 03.11.2016 р. становить 10 040 490 грн. 00 коп. без ПДВ.

Листом за вих. №43239781-3/18 від 11.11.2016 р. головний державний виконавець ВПВР ДВС України повідомив боржника та стягувача про визначення вартості майна оцінювачем та надіслав копію висновку.

Не погодившись із висновком, ТзОВ «Львівське автотранспортне підприємство 24662» 18.11.2016 р. звернулося до Господарського суду Львівської області із скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У статті 1 вказаного Закону зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 11 цього Закону визначає, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до пятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У звязку з тим, що боржник не виконав рішення суду добровільно у визначений для цього строк, державним виконавцем було прийнято рішення про примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника.

Звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя (ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Для задоволення вимог стягувача, державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та проведено його опис.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, повязані з призначенням субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем.

У звязку з наведеним, державним виконавцем винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності для надання звіту про оцінку описаного та арештованого майна, яким і було визначено вартість цього майна.

Згідно пункту 9.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» визначення вартості, оцінка майна боржника (стаття 58 Закону України «Про виконавче провадження») є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним субєкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати таку оцінку, визначену за результатами рецензування, до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому статтею 121-2 ГПК.

Поряд з цим, у вказаному пункті зазначено, що у розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу Державної виконавчої служби, повязані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, дії щодо оцінки майна, здійснені в ході примусового виконання рішення господарського суду, підлягають оскарженню до суду в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Відповідно до абз. 1 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Абзацом 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обовязковими до виконання субєктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Відповідно до п. 1 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. №1440, Національний стандарт №1 є обовязковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) субєктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Пунктом 50 Національного стандарту №1 передбачено, що проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з обєктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка.

Згідно п. 51 Національного стандарту №1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з обєктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація обєкта оцінки та повязаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість обєкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість обєкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Відповідно до п. 56 Національного стандарту №1 звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен, серед іншого, містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд обєкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та обєктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Як вбачається із звіту про оцінку майна (розділ 2.1.), оцінювачем зроблено заяву про те, що замовником звіту не було забезпечено огляд оцінювачу. У звязку з чим, оцінювачем не була проведена особиста інспекція власності, описаної в звіті. Фотоматеріали та пакет документів був наданий замовником звіту. Зважаючи на викладене, для подальшого розрахунку буде прийматись технічний стан та критерій внутрішніх оздоблювальних робіт згідно розділу №6 даного звіту, в якому зазначено відомості на підставі технічного паспорту БТІ, усної інформації замовника, без особистого внутрішнього огляду та фото фіксації. В разі невідповідності даних в наданих документах, та технічного стану і категорії внутрішніх оздоблювальних робіт, що припускаються в розділі №6 даного звіту, звіт потребує доопрацювання за умов надання можливості оцінювачу здійснити особистий огляд та фото фіксацію обєкта оцінки.

Таким чином, звіт про оцінку майна у відповідності до п. 56 Національного стандарту №1 містить відповідну заяву оцінювача.

Щодо доводів скаржника про необхідність ознайомлення оцінювача з обєктом оцінки, суд вважає за необхідне зазначити, що ознайомлення з обєктом оцінки можливе не лише шляхом особистого огляду обєкта оцінки, а й шляхом вивчення, аналізу оцінювачем текстових та графічних матеріалів, які відображають обєктивний стан майна.

Скаржником не спростовано належними та допустимими доказами, що інформація про майно, в тому числі фотоматеріали, яка передана оцінювачу та використовувалась ним при здійсненні оцінки, є недостатньою для проведення оцінки, відображена не в повному обсязі, спотворює стан майна на момент проведення оцінки, чи іншим чином впливає на обєктивне визначення вартості майна, відображене у звіті про оцінку майна.

Покликання скаржника на звіти про оцінку майна, що виконані КП «Львівське бюро експертів-оцінювачів», якими, на думку скаржника, спростовується обєктивне визначення вартості майна згідно звіту про оцінку майна від 03.11.2016 р., не беруться судом до уваги з огляду на те, що такі виконані для використання замовником-скаржником в процесі здійснення ним господарської діяльності, не з метою визначення вартості майна для реалізації під час здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою субєкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

В матеріалах справи відсутні докази звернення щодо рецензування звіту про оцінку майна.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наведені скаржниками доводи є безпідставними, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

З огляду на те, що судом відмовлено у визнанні недійсним висновку про вартість майна - підстав для призначення експертизи щодо повторного визначення вартості майна немає, а тому в задоволенні клопотання про призначення експертизи слід відмовити.

Ухвалою від 22.11.2016 р. судом до закінчення розгляду скарги по суті було заборонено Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти дії по передачі на реалізацію арештованого та описаного майна ТзОВ «Львівське автотранспортне підприємство 24662». Оскільки зупинення реалізації нежитлових приміщень застосовувались судом до вирішення скарги по суті, відповідно суд вважає, що на сьогоднішній день обєктивної потреби у зупиненні реалізації описаного майна немає.

Керуючись ст.ст. 58, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити.

2. Скасувати заходи щодо зупинення реалізації арештованого майна в ході виконавчого провадження, вжиті ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.11.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.