ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р. Справа № 925/1324/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю Аванхімікл

до фермерського господарства Престиж Агролюкс

про стягнення 2590327 грн. 18 коп.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Биченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 03.10.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 01.11.2016.

Товариство з обмеженою відповідальністю Аванхімікл звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до фермерського господарства Престиж Агролюкс про стягнення 2590327 грн. 18 коп., у тому числі: 503284 грн. 36 коп. боргу за продані позивачем відповідачу засоби захисту рослин, 330684 грн. 40 коп. інфляційних нарахувань, 25164 грн.22 коп. і 40152 грн. 78 коп. штрафу, 587778 грн. 44 коп. процентів за товарним кредитом та 1103262 грн. 98 коп. курсової різниці.

У позові позивач також просить господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача 38854 грн. 91 коп. витрат на сплату судового збору.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу від 25.02.2013 №9 щодо повноти і своєчасності оплати переданих йому позивачем у власність засобів захисту рослин.

Ухвалою від 28.10.2016 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю Аванхімікл до розгляду, порушив провадження у цій справі і призначив її до розгляду в судовому засіданні на 12 год. 00 хв. 22.11.2016 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

Ухвалою від 22.11.2016 Господарський суд Черкаської області відклав розгляд справи на 11 год. 00 хв. 27.12.2016 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

Відповідач проти позову заперечив, вказавши при цьому у поданих до господарського суду відзивах на позов, на таке:

на повне погашення відповідачем основного боргу за поставлені позивачем засоби захисту рослин шляхом передачі позивачу зерна пшениці на суму 503284 грн. 36 коп. і сплати грошовими коштами решти суми боргу у розмірі 16239 грн. 38 коп.;

на безпідставне не зарахування позивачем переданого йому відповідачем зерна пшениці в погашення основного боргу за поставлені засоби захисту рослин та зарахування його у погашення не нарахованих і не предявлених позивачем до оплати процентів за товарним кредитом;

на ненадання позивачем до погашення відповідачем основного боргу за поставлені засоби захисту рослин щомісячних рахунків-фактур і актів виконаних робіт на нараховані проценти за товарним кредитом;

на безпідставне застосування позивачем штрафу у сумі 25164 грн.22 коп. за ненадання документів фінансової звітності, витребуваних позивачем від відповідача після закінчення строку дії договору купівлі-продажу від 25.02.2013 №9;

на сплив позовної давності за заявленими у позові вимогами;

на неправильне застосування позивачем передбачених пунктами 7.2, 7.3 договору купівлі-продажу від 25.02.2013 №9 процентів річних як процентів за товарним кредитом, які насправді є санкцією за несвоєчасну сплату боргу;

на невідповідність нарахування позивачем курсової різниці у звязку із зміною курсу гривні до долара США вимогам чинного законодавства щодо порядку формування цін та недопустимості односторонньої зміни такої істотної умови договору купівлі-продажу від 25.02.2013 №9 як ціни товару.

Ухвалою від 27.12.2016 Господарський суд Черкаської області за клопотанням представника позивача продовжив строк розгляду спору на 15 днів і відклав розгляд справи на 11 год. 00 хв. 11.01.2017 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

У засіданні суду, яке відбулося 11.01.2017 за участю представників обох сторін, представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав, а представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзивах на позов.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2013 року товариства з обмеженою відповідальністю Аванхімікл як продавець і фермерське господарство Престиж Агролюкс як покупець уклали між собою договір купівлі-продажу №9 (далі договір №/9), згідно з п. 1.1 якого продавець зобовязався передати покупцеві, а останній зобовязався прийняти та оплатити вартість засобів захисту рослин ( далі товар) відповідно до умов цього договору (додаткових угод та специфікацій).

У п. 3.1 договору №9 його сторони встановили, що конкретний асортимент, кількість, ціна, строк поставки та умови оплати товару визначаються у специфікаціях до цього договору, які є його невідємною частиною. Ціна товару встановлюється за домовленістю сторін і при цьому сторони визначають грошовий еквівалент зобовязання у іноземній валюті доларах США. Оплата товару здійснюється у гривнях згідно з розділом 4 цього договору.

Розділ 4 договору №9 містить, зокрема, такі пункти:

4.1. Умови оплати товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у специфікації(ях) до договору.

4.2. Товарний кредит з відстрочкою платежу по даному договору надасться на умовах сплати 0,1 % річних за користування товарним кредитом, якщо інший розмір процентів не встановлений умовами оплати товару у специфікації до договору.

4.3. Нарахування процентів по договору здійснюється на суму товарного кредиту, тобто на суму вартості товару, що передавався на умовах товарного кредиту, за період з моменту фактичного відвантаження товару до моменту сплати покупцем суми вартості товару, отриманого на умовах товарного кредиту. Нарахування процентів здійснюється щомісяця в останній робочій день поточного місяця. Продавець виставляє рахунок фактуру на суму нарахованих процентів, а також підписується акт виконаних робіт між сторонами. Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання товарного кредиту в перший період, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Момент фактичного відвантаження товару дата вказана у видатковій накладній. Якщо буде мати місце факт, що передбачений п. 4.6, 4.7. даного договору: (курс гривні до іноземної валюти - (долар США) збільшиться більше ніж на 1 % від курсу, що визначений у специфікації до договору), то відповідно і нарахування процентів за користування товарним кредитом здійснюється на уже проіндексовану суму вартості товару (платежу у гривні) за договором, яка встановлюється згідно з п. 4.6, 4.7 договору.

4.4. При розрахунку процентів день надання та погашення товарного кредиту вважається як один день, при цьому день надання товарного кредиту включається до розрахунку, а день погашення не включається. При розрахунку процентів кількість днів в місяці приймається за фактичну кількість днів, а в році - 365. У випадку прострочення погашення товарного кредиту, проценти нараховуються на суму заборгованості за товарним кредитом і за весь період прострочення, до моменту погашення товарного кредиту. Моментом погашення вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

4.5. Сплата нарахованих процентів здійснюється покупцем у строк, який визначається:

- датою погашення (сплати) товарного кредиту, що визначена умовами оплати і по дату фактичного погашення товарного кредиту (за наявності прострочення платежу);

- датою фактичного дострокового погашення товарного кредиту, у випадку дострокового погашення товарного кредиту.

Товар вважається оплаченим покупцем у момент надходження грошей на розрахунковий рахунок продавця.

4.6. Оплата вартості товару та нарахованих процентів проводиться в гривнях. Сторони домовились про зміну ціни на товар у наступний спосіб: якщо у період часу з моменту підписання специфікації до відвантаження (поставки товару) та протягом всього періоду користування покупцем товарним кредитом, офіційний курс гривні до іноземної валюти - (долар США) збільшиться більше ніж на 1% від курсу, що визначений у специфікації до договору на момент її підписання, покупець зобов'язаний сплатити продавцю проіндексовану суму вартості товару у гривні за договором, як проданого на умовах товарного кредиту, так і на інших умовах.

Проіндексована сума вартості товару у гривні встановлюється як (А1 + А0) х СП = ПСП, де

- А1- офіційний курс гривні до іноземної валюти - долара США на дату, на яку мало місце збільшення офіційного курсу більш ніж на 1 % від курсу, що визначений у специфікації;

- А0 - курс гривні до іноземної валюти - долара США, визначений у специфікації до договору;

- СП - сума вартості товару (платежу у гривні), визначена у специфікації на дату її підписання;

- ПСП - проіндексована сума вартості товару (платежу у гривні) по специфікації до договору.

4.7. Якщо офіційний курс гривні до іноземної валюти - (долар США) (А1) існуючий на певну дату у періодах, про які йдеться мова у п. 4.6. договору, буде величиною меншою, ніж існуюча на ту ж дату ставка міжбанківського валютного курсу гривні до долара США, підтвердженого ВАТ АКТАБАНК чи/або ЗАТ ПУМБ, чи/або ВАТ ОСОБА_3 Аваль (ОСОБА_3 обирається за вибором продавця), то продавець має право на індексацію суми вартості товару у гривні (платежу), а покупець зобов'язаний сплатити продавцю уже проіндексовану суму вартості товару у гривні, з врахуванням ставки міжбанківського валютного курсу гривні до долара США, згідно наступною формулою:

Проіндексована сума вартості товару у гривні встановлюється як (М1 + А0) х СП = ПСП, де

- М1 - міжбанківський курс гривні до долара США на дату, коли мало місце його збільшення більше ніж на 1% від курсу, що визначений у специфікації;

- А0 - курс гривні до іноземної валюти долара США, визначений у специфікації до договору;

- СП - сума вартості товару (платежу у гривні), визначена у специфікації на дату її підписання;

- ПСП - проіндексована сума вартості товару (платежу у гривні) по специфікації до договору.

Міжбанківський курс долара США до гривні у комерційних банках на певну дату має діапазон величин курсу від меншого до більшого. Згідно підтверджених даних ВАТ АКТАБАНК чи/або ЗАТ ПУМБ, чи/або ВАТ ОСОБА_3 Аваль (за вибором продавця), за основу, як величина (М1) береться середня арифметична величина, яка = (курс мінімальний + курс + ... + курс максимальний) + на кількість величин курсу від меншого до більшого, (що передбачено ст. 533 Цивільного кодексу України).

4.10. За письмовою згодою продавця оплата за товар може здійснюватися із застосуванням векселя.

4.14. У разі недостатності суми проведеного платежу для повного розрахунку за договором, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти за товарний кредит та відсотки за штрафними санкціями;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (що передбачено ст. 534 Цивільного кодексу України).

У договорі №9 його сторони також передбачили такі пункти:

5.1. Право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару, супровідних документів та підписання накладних на передачу товару.

6.1. При наявності факту надання товарного кредиту за договором, покупець зобов'язується на письмовий запит продавця в п'ятиденний термін після одержання запиту надавати всі необхідні документи для аналізу фінансового стану покупця, а саме бухгалтерський баланс (форма №1) за останні дві звітні дати, звіт про фінансові результати (форма № 2) за останні дві звітні дати, розшифровку дебіторської та кредиторської заборгованості, перелік основних засобів на поточну дату та сприяти продавцю в здійсненні цього аналізу.

7.1. У випадку порушення покупцем строків оплати, обумовлених у специфікації(ях) до договору, він (покупець) оплачує продавцю неустойку у вигляді штрафу у розмірі 15,5% річних від суми поставки товару, (відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

7.2. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за товарним кредитом згідно з умовами оплати, з дати виникнення простроченої заборгованості на протязі 10 днів на суму заборгованості нараховуються відсотки за користування товарним кредитом з розрахунку 40% річних за час прострочення оплати (відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України та. 536 Цивільного кодексу України).

7.3. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за товарним кредитом, згідно з умовами оплати понад 10 календарних днів з дати виникнення простроченої заборгованості, на суму заборгованості нараховуються відсотки за користування товарним кредитом з розрахунку 60% річних за час прострочення оплати, починаючи з 10 дня заборгованості.

7.5. За порушення строків надання документів, передбачених пунктом 6.1. договору, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 5 % від загальної суми договору.

13.1. Договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2013 р., а в частині розрахунків до повного виконання покупцем своїх зобов'язань за цим договором.

13.2. Усі зміни і доповнення до даного договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та підписані обома сторонами.

До договору №9 сторони підписали 8 специфікації, у тому числі: від 25.02.2013 №1, від 26.04.2013 №2, від 24.05.2013 №3, від 30.05.2013 №4, від 31.05.2013 №5, від 26.06.2013 №6, від 17.07.2013 №7 і від 13.11.2013 №8, у яких визначили найменування (асортимент) товару, його кількість, ціну, вартість без ПДВ і з ПДВ, курс гривні до долара США і строки оплати товару на умовах товарного кредиту з відстрочкою платежу.

У семи перших специфікаціях сторони визначили курс гривні до долара США у розмірі 8,17 гривень за один долар і встановили такі строки погашення товарного кредиту: 50% до 15 жовтня 2013 року і 50% до 15 листопада 2013 року, а у останній восьмій специфікації відповідно - 8,24 гривні за один долар і строки погашення товарного кредиту: 50% до 25 листопада 2013 року і 50% до 30 листопада 2013 року.

На виконання договору №9 і специфікацій від 25.02.2013 №1, від 26.04.2013 №2, від 24.05.2013 №3, від 30.05.2013 №4, від 31.05.2013 №5, від 26.06.2013 №6, від 17.07.2013 №7 позивач передав відповідачу, а останній прийняв товар за видатковою накладною від 11.04.2013 №33 на суму 175138 грн. 86 коп., за видатковою накладною від 26.04.2013 №55 на суму 60000 грн., за видатковою накладною від 26.04.2013 №56 на суму 29118 грн. 96 коп., за видатковою накладною від 24.05.2013 №96 на суму 43138 грн. 08 коп., за видатковою накладною від 24.05.2013 №97 на суму 12570 грн. 36 коп., за видатковою накладною від 24.05.2013 №98 на суму 49020 грн., за видатковою накладною від 30.05.2013 №116 на суму 11437 грн. 92 коп., за видатковою накладною від 31.05.2013 №127 на суму 72463 грн. 80 коп., за видатковою накладною від 31.05.2013 №128 на суму 23520 грн., за видатковою накладною від 26.06.2013 №140 на суму 31020 грн. і за видатковою накладною від 19.07.2013 №144 на суму 11354 грн. 16 коп., а усього за цими видатковими накладними на суму 518782 грн. 14 коп.

На виконання договору №9 і специфікації від 13.11.2013 №8 позивач передав відповідачу, а останній прийняв товар за видатковою накладною від13.11.2013 на суму 741 грн. 60 коп.

Разом за усіма вказаними вище видатковими накладними позивач передав відповідачу, а останній прийняв товар на суму 519523 грн. 74 коп.

Відповідач оплату отриманого ним від позивача товару в установлені специфікаціями строки не здійснив.

Предявлені позивачем претензії від 25.11.2014та від 17.06.2015 з вимогами про виконання зобовязань за договором №9 відповідач залишив без задоволення.

Станом на 15.06.2015 сторони провели звірку взаємних розрахунків за договором №9, склали та підписали відповідний акт звірки, згідно з яким заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений за вказаними вище видатковими накладними становить усю вартість поставленого товару у сумі 519523 грн. 74 коп.

03 серпня 2015 року сторони уклали додаткову угоду до договору №9, якою п. 4.10 цього договору виклали у такій редакції:

Розрахунок за договором може проводитись:

- у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця;

- шляхом відвантаження товарно-матеріальних цінностей (в тому числі с/г продукції);

- із застосуванням векселя .

За товарно-транспортними накладними від 02.08.2015 №28, від 03.08.2015 №31, від 04.08.2015 №36 і від 05.08.2015 №40 позивач на виконання своїх зобовязань за договором №9 та додаткової угоди до нього від 03.08.2015 відвантажив відповідачу, а останній прийняв 162,120 тонн озимої пшениці.

Після прийняття зерна пшениці відповідач не зарахував його у виконання відповідачем зобовязань за договором через ненадання йому позивачем видаткової накладної.

04 листопада 2015 року позивач надіслав відповідачу акти надання послуг на нараховані станом на 20.10.2015 проценти за користування товарним кредитом від 20.10.2015 №№131, 132, 133, 134, 135, 136 і 137 на загальну суму 743123 грн. 47 коп., які відповідач одержав 07.11.2015.

06 листопада 2015 року позивач надіслав відповідачу акти надання послуг на нараховану станом на 30.10.2015 курсову різницю від 30.10.2015 №№141, 142, 143, 144, 145, 146 і 147 на загальну суму 954381 грн. 35 коп., а також лист від 30.10.2015 №126 з вимогою в пятиденний термін надати свою фінансову звітність за останні дві звітні дати: баланс, звіт про фінансові результати, розшифровку дебіторської та кредиторської заборгованості і перелік основних засобів станом на 30.09.2015. Ці акти та лист відповідач одержав 18.11.2015.

09 листопада 2015 року відповідач за платіжним дорученням від 09.11.2015 №521 перерахував позивачу в рахунок оплати придбаного за договором №9 товару 16239 грн. 38 коп.

13 листопада 2015 року позивач надіслав відповідачу акт надання послуг від 31.10.2015 №154 на нараховані станом на 31.10.2015 інфляційні втрати у сумі 293102 грн. 45 коп. і акт надання послуг від 31.10.2015 №155 на нараховані станом на 31.10.2015 три проценти річних у сумі 37301 грн. 14 коп., які (акти) відповідач одержав 18.11.2015.

30 листопада 2015 року позивач надіслав відповідачу лист від 18.11.2015 №26 з вимогами сплатити 503284 грн. 36 коп. боргу за поставлений на виконання договору №9 товар, 954381 грн. 35 коп. курсової різниці, 743123,47 грн. плати за товарний кредит, 293102 грн. 45 коп. інфляційних втрат і 37301 грн. 14 коп. три проценти річних.

Відповідач вимоги відповідача про сплату боргу, курсової різниці, плати за товарний кредит, інфляційних втрат і трьох процентів річних, а також вимогу про надання документів фінансової звітності за останні дві звітні дати залишив без задоволення, натомість листом від 17.12.2015 №98 запропонував позивачу підписати і повернути відповідачу договір купівлі-продажу озимої пшениці від 26.10.2015 №1 і видаткову накладну від 26.10.2015 №46 на передачу за цим договором купівлі-продажу від відповідача позивачу раніше уже переданої озимої пшениці у кількості 162,350 тонн вартістю 503284 грн. 36 коп.

Разом з листом від 17.12.2015 №98 відповідач надіслав позивачу два примірники вказаних договору купівлі-продажу від 26.10.2015 №1 і видаткової накладної від 26.10.2015 №46, які позивач не підписав і листом від 18.01.2016 повідомив відповідача, що озиму пшеницю урожаю 2015 року він отримав в рахунок погашення заборгованості згідно з додатковою угодою від 03.08.2015 до договору №9. При цьому вартість отриманої пшениці у сумі 503284 грн. 36 коп. позивач запропонував відповідачу зарахувати в рахунок погашення курсової різниці.

Відповідач лист позивача від 18.01.2016 залишив без відповіді, тоді позивач 09.09.2016 надіслав відповідачу лист від 01.09.2016 №9, яким повідомив відповідача про наявну у нього заборгованість перед позивачем з оплати поставленого за договором №9 товару у сумі 503284 грн. 36 коп. та про нараховану станом на 01.09.2016 суму процентів за користування товарним кредитом у розмірі 1091062 грн. 80 коп., у часткове погашення якої позивач, посилаючись на ст. 534 Цивільного кодексу України та п. 4.14 договору №9, зарахував вартість отриманої ним у серпні 2015 року від відповідача озимої пшениці у сумі 503284 грн. 36 коп., у звязку з чим заборгованість з процентів за користування товарним кредитом зменшилася до 587778 грн. 44 коп.

Лист позивача від 01.09.2016 №9 відповідач одержав 04.10.2016, залишив його без відповіді і не вчинив жодних дій щодо погашення заборгованості перед позивачем за договором №9, що й спричинило даний спір.

Заявлені у позові до стягнення з відповідача суми становлять:

503284 грн. 36 коп. боргу за продані позивачем відповідачу товари, що становить різницю між загальною вартістю поставлених товарів у сумі 519523 грн. 74 коп. і сплаченою відповідачем за платіжним дорученням від 09.11.2015 №521 сумою у розмірі 16239 грн. 38 коп.;

330684 грн. 40 коп. передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань на суму боргу, визначену за вказаними у специфікаціях цінами на товар, за період прострочення оплати товарів з 15.10.2013 по травень 2016 року;

25164 грн. 22 коп. передбаченого п. 7.5 договору №9 штрафу за порушення стоків надання передбачених п. 6.1 цього ж договору документів фінансової звітності у розмірі 5% від суми боргу 503284 грн. 36 коп.;

40152 грн. 78 коп. передбаченого п. 7.1 договору №9 штрафу за порушення встановлених у специфікаціях строків оплати товару, нарахованого у розмірі 15,5% річних від суми боргу 259761 грн. 87 коп. за період прострочення з 15.10.2013 по 14.04.2014 і від суми боргу 259761 грн. 87 коп. за період прострочення з 15.11.2013 по 14.05.2014;

587778 грн. 44 коп. передбачених п. 7.2 та п.7.3 договору №9 процентів у розмірі 40% і 60% річних за прострочення погашення товарного кредиту, нарахованих за період з 15.10.2013 по 01.09.2016 у сумі 1091062 грн. 80 коп., у часткове погашення якої позивач зарахував 503284 грн. 36 коп. вартості отриманої від відповідача у серпні 2015 року озимої пшениці;

1103262 грн. 98 коп. передбаченої п. 4.6 договору №9 курсової різниці, нарахованої, виходячи з офіційного курсу Національного банку України гривні до долара США, встановленого станом на 01.09.2016.

Частина 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським зобовязанням визнає зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частинами 1-3 статті 189 Господарського кодексу України ціною є виражений у грошовій формі еквівалент одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 524 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 534 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовязковим для виконання.

За статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно з статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2, 5 статті 694 Цивільного кодексу України встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства господарський суд дійшов до таких висновків.

Договір №9 є господарським договором, з якого у відповідача виникло господарське зобовязання з оплати у національній валюті України гривні переданих йому позивачем у власність товарів вартістю 519523 грн. 74 коп. на умовах товарного кредиту у строки, встановлені у специфікаціях.

При цьому сторони у п. 4.6 договору №9 передбачили підстави та порядок зміни ціни товару в разі зміни офіційного курсу гривні до долара США у період з моменту підписання специфікації до поставки товару та протягом усього періоду користування товарним кредитом, що відповідає вимогам статей 632, 694 Цивільного кодексу України, тобто є законним і таким, що надає сторонам можливість уникнути впливу інфляційних процесів на суму грошових зобов'язань.

Додатковою угодою від 03.08.2015 до договору №9 сторони за обопільною згодою передбачили можливість виконання відповідачем своїх зобовязань щодо оплати переданих йому позивачем у власність товарів у іншій ніж грошовій формі, а саме товарно-матеріальними цінностями, у тому числі і сільськогосподарською продукцією.

Відвантаження відповідачем позивачу і прийняття останнім за вказаними вище товарно-транспортними накладними 162,120 тонн озимої пшениці здійснювалося сторонами у відповідності з додатковою угодою від 03.08.2015 до договору №9 на виконання зобовязань за цим договором.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Тож прийняття позивачем за товарно-транспортними накладними 162,120 тонн озимої пшениці за узгодженою сторонами ціною 503284 грн. 36 коп. означає про прийняття позивачем часткового виконання відповідачем зобовязань за договором №9. При цьому необхідність надання відповідачем позивачу видаткової накладної на озиму пшеницю ні чинним законодавством, ні договором №9 не передбачалась, тому позивач у день одержання озимої пшениці зобовязаний був зарахувати її в рахунок часткового виконання відповідачем зобовязань за договором №9.

Передбачена статтею 534 Цивільного кодексу України і пунктом 4.14 договору №9 черговість погашення вимог за грошовим зобовязанням, виходячи із змісту вказаних норм, має застосовуватися лише у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі, тобто лише при проведенні розрахунків у грошовій формі.

У даному випадку відвантаження відповідачем позивачу у серпні 2015 року озимої пшениці не є грошовою формою розрахунків, отож уся вартість одержаної позивачем від відповідача озимої пшениці у сумі 503284 грн. 36 коп. підлягає зарахуванню в рахунок часткового виконання відповідачем зобовязання за договором №9 з оплати поставленого позивачем на виконання цього договору товару.

Перераховану відповідачем за платіжним дорученням від 09.11.2015 №521 суму у розмірі 16239 грн. 38 коп. позивач на пропозицію відповідача повністю зарахував в рахунок виконання відповідачем зобовязання з оплати поставленого йому на виконання договору №9 товару, що відповідає правам сторін у спірних правовідносинах.

Таким чином, зобовязання відповідача з оплати поставленого йому за договором №9 товару було повністю виконане 09.11.2015, тому підстави для задоволення заявленої у позові вимоги про стягнення з відповідача 503284 грн. 36 коп. основного боргу відсутні.

Господарський суд не вбачає також підстав і для задоволення заявленої у позові вимоги про стягнення 330684 грн. 40 коп. інфляційних нарахувань з огляду на те, що передбачена п. 4.6 договору №9 і фактично застосована позивачем зміна ціни товару у привязці до курсу долара США станом на день фактичної оплати поставленого товару у вигляді нарахованої позивачем курсової різниці надає можливість уникнути впливу інфляційних процесів на суму грошових зобов'язань відповідача. Тобто позивач завдяки застосуванню передбаченої п. 4.6 договору №9 зміни цін на товари фактично застосовує ціну товару, встановлену на день її сплати відповідачем, а не на день підписання сторонами специфікацій чи поставки товару, і тим самим захищає свої майнові права від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті.

При цьому позивач не позбавлений права на застосування передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань на суму курсової різниці за період з дня настання строку її сплати відповідно до умов договору №9 по день її фактичної сплати відповідачем. Проте позивач цим правом у даному випадку не скористався.

Пункт 6.1 договору №9 виникнення і дію зобовязання відповідача щодо надання позивачу на його вимогу документів фінансової звітності повязує з наданням позивачем відповідачу товарного кредиту, а не зі строком дії цього договору.

Тож, враховуючи надання позивачем відповідачу за договором №9 товарного кредиту, закінчення передбаченого п. 13.1 цього договору строку його дії не припиняє зобовязання відповідача щодо надання позивачу на його вимогу документів фінансової звітності аж до повного виконання відповідачем усіх грошових зобовязань за вказаним договором.

Отже, ненадання відповідачем позивачу витребуваних листом останнього від 30.10.2015 №126 документів фінансової звітності є порушенням вимог п. 6.1 договору №9, за яке позивач вправі застосувати до відповідача передбачений п. 7.5 цього ж договору штраф у розмірі 5% від загальної суми договору - 519523 грн. 74 коп., що становить 25976 грн. 19 коп. (519523 грн. 74 коп. х 5% : 100).

Перебіг встановленого частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України річного строку позовної давності за вимогою позивача про стягнення передбаченого п. 7.5 договору №9 штрафу почався з шостого дня після 18.11.2015 дня отримання відповідачем листа позивача від 30.10.2015 №126, тобто з 24.11.2015. Відповідно станом на 24.10.2016 день подання позивачем позову вказаний строк позовної давності не сплив, тому вимога позивача про стягнення 25164 грн. 22 коп. штрафу підлягає задоволенню.

Відповідач порушив більше ніж на рік встановлені у специфікаціях строки оплати поставленого товару, тому позивач має право на застосування до відповідача передбаченого п. 7.1 договору №9 штрафу.

Перебіг встановленого частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України річного строку позовної давності за вимогою позивача про стягнення передбаченого п. 7.1 договору №9 штрафу почався з наступних днів після закінчення вказаних у специфікаціях строків оплати товару, а саме за специфікаціями №№1-7 відносно 50% вартості товару з 15.10.2013 і відносно решти 50% вартості товару з 15.11.2013 та за специфікацією №8 відповідно з 25.11.2013 та з 30.11.2013.

Отже станом на 24.10.2016 - день подання позивачем позову за заявленою у ньому вимогою про стягнення передбаченого п. 7.1 договору №9 штрафу у сумі 40152 грн. 58 коп. сплив встановлений частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України річний строк позовної давності.

Представник позивача причини пропуску позивачем вказаного строку позовної давності на вимогу господарського суду не назвав, тому господарський суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин, що відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови позивачу у позові в частині стягнення 40152 грн. 58 коп. штрафу.

Розмір процентів за користування товарним кредитом встановлений п. 4.2 договору №9 і він становить 0,1% річних і саме цих, а не встановлених п. 7.2 та 7.3 цього договору процентів ,стосується встановлений п. 4.3 договору №9 порядок їх нарахування і предявлення до сплати.

За змістом пунктів 7.2 та 7.3 договору №9 передбачені ними 40 і 60 процентів річних застосовуються у разі несвоєчасного погашення заборгованості за товарним кредитом і нараховуються на суму заборгованості за час прострочення оплати.

Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Частина 3 статті 198 Господарського кодексу України визначає що відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

З огляду на зміст договору №9 та вимоги статті 536, частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 198 Господарського кодексу України господарський суд вважає передбачені пунктами 7.2, 7.3 договору №9 і предявлені позивачем до стягнення з відповідача проценти річних є процентами за користування чужими коштами, на стягнення яких з відповідача за період від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати, позивач має право.

На вимогу про стягнення процентів за користування чужими коштами поширюється встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності тривалість у три роки.

Отож станом на 24.10.2016 день подання позивачем позову трирічний строк позовної давності за вимогою про стягнення процентів за користування чужими коштами, нарахованих позивачем за період прострочення повернення товарного кредиту з 15.10.2013 по 24.10.2013 сплив.

Представник позивача причини пропуску позивачем вказаного строку позовної давності на вимогу господарського суду не назвав, тому господарський суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин, що відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови позивачу у позові в частині стягнення процентів за користування чужими коштами, нарахованих позивачем за період прострочення повернення товарного кредиту з 15.10.2013 по 24.10.2013.

З урахуванням встановлених господарським судом фактичних обставин погашення відповідачем заборгованості за поставлений позивачем товар: 05.08.2015 у сумі 503284 грн. 36 коп. і 09.11.2015 у сумі 16239 грн. 38 коп., сума процентів за користування чужими коштами, на стягнення яких з відповідача позивач має право становить 546395 грн. 70 коп., у тому числі: 543832 грн. 99 коп. за період прострочення повернення товарного кредиту з 25.10.2013 по 04.08.2015 від суми боргу 519523 грн. 74 коп. і 2562 грн. 71 коп. за період прострочення повернення товарного кредиту з 05.08.2015 по 08.11.2015 від суми боргу - 16239 грн. 38 коп.

Як уже зазначалося вище нарахування позивачем відповідачу курсової різниці у звязку із зміною офіційного курсу гривні до долара США за фактичний час користування товарним кредитом відповідає умовам договору №9 і не суперечить вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, розрахунок стягуваної суми курсової різниці не відповідає встановленим господарським судом фактичним обставинам погашення відповідачем 05.08.2015 боргу за поставлений позивачем товар у сумі 503284 грн. 36 коп. та офіційно встановленому курсу гривні до долара США станом на дату погашення - 05.08.2015 у розмірі 21,71 гривні за один долар.

Після усунення вказаних невідповідностей у розрахунку стягуваної суми курсової різниці її фактична сума, на стягнення якої з відповідача позивач має право, становить 834067 грн. 75 коп.

Право на стягнення вказаної суми курсової різниці виникло у позивача у день фактичного погашення відповідачем боргу у сумі 503284 грн. 36 коп., тобто 05.08.2015 . Відповідно з цієї дати і почався перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення нарахованої на вказану суму боргу курсової різниці.

Таким чином, станом на 24.10.2016 день подання позивачем позову встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності за вимогою про стягнення курсової різниці не сплив.

За таких обставин позов підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення 25164 грн. 22 коп. передбаченого п. 7.5 договору №9 штрафу, 546395 грн. 70 коп. передбачених п. 7.2, 7.3 договору №9 процентів за користування чужими коштами і 834067 грн. 75 коп. передбаченої п. 4.6 договору №9 курсової різниці.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України позивачу пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача 21084 грн. 42 коп. витрат на сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фермерського господарства Престиж Агролюкс (провулок Жовтня, 8, смт. Лисянка, Лисянський район, Черкаська область, 19300, ідентифікаційний код 36777704) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Аванхімікл (вул. Свободи, 1-а, с. Ківшовата, Таращанський район, Київська область, 09543, ідентифікаційний код 34233121) - 25164 грн. 22 коп. штрафу, 546395 грн. 70 коп. процентів, 834067 грн. 75 коп. курсової різниці і 21084 грн. 42 коп. витрат на сплату судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено і підписано 06.02.2017.

СУДДЯ М.В. Дорошенко