РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017Справа №910/733/17
Суддя господарського суду міста Києва Чебикіна С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" до Аграрного фонду про стягнення 130 531,66 грн., за участю представників позивача - Минець В.І., довіреність №17 від 24.05.2016 року, відповідача - Підтинної О.І., довіреність №587 від 03.01.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 130 531,66 грн. у зв'язку із неналежним виконанням останнім зобов'язань за договором складського зберігання зерна №223/11 від 13.05.2011 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.01.2017 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 01.02.2017 року.

30.01.2017 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.05.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" (далі - зерновий склад) та Державною спеціалізованою бюджетною установою "Аграрний фонд" (далі - поклажодавець) був укладений договір складського зберігання зерна № 233/11 від 22.08.2013 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, ячменю, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання) якість яких відповідає ДСТУ, за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому договором та законодавством.

Згідно п.п. 3.3.2. договору поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зерновому складу витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, які виникають в порядку, визначеному підпунктом 3.1.4. цього договору.

Як випливає зі змісту п. 4.4. договору поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було передано на зберігання позивачу наступну продукцію: 436 кг. Пшениці 3 класу, групи А, 2010 року врожаю, 700 000 кг. жита 3 класу, 2012 року врожаю та 231 933 кг. жита 3 класу 2011 року врожаю (відповідні складські квитанції №90 від 20.07.2011 року, №6 від 30.08.2011 року та №655 від 02.12.2011 року містяться в матеріалах справи).

Поясненнями позивача, частково відповідача, а також актами виконаних робіт за період з 01.04.2016 року по 30.04.2016 року, з 01.05.2016 року по 31.05.2016 року, з 01.06.2016 року по 30.06.2016 року, з 01.07.2016 року по 31.07.2016 року, з 01.08.2016 року по 31.08.2016 року, з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року, з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року, з 01.11.2016 року по 30.11.2016 року підтверджується факт надання позивачем послуг зі зберігання зерна, загальна вартість яких, згідно до наявних в матеріалах справи відповідних розрахунків обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання становить 130 531,66 грн.

Окрім того, в судовому засіданні, що відбулось 01.02.2017 року відповідач підтвердив суму заборгованості перед позивачем.

13.12.2016 року позивач направив на адресу відповідача вимогу №02-12/юр-1 від 02.12.2016 року про сплату заборгованості за зберігання об'єктів державного цінового регулювання на суму 130 531,66 грн.

Доказів оплати вищезазначеної заборгованості відповідачем суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 936 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною першою статті 946 ЦК України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 130 531,66 грн. витрат, пов'язаних зі зберіганням об'єктів державного цінового регулювання за договором складського зберігання зерна №223/11 від 13.05.2011 року обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судом було надано належну оцінку доводам відповідача, що викладені у відзиві, однак, позбавлення можливості самостійно здійснювати платежі за послуги зберігання за договором, що зумовлені неоднозначним трактуванням законодавства різними державними органами не звільняє відповідача від оплати за отримані послуги, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція стосовно того, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання викладена в постанові Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, код 33642855) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" (36014, Полтавська обл., м. Полтава, пл. Павленківська, 24; код 31834605) 130 531 (сто тридцять тисяч п'ятсот тридцять одна) грн. 66 коп. витрат та 1 958 (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 35 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.02.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна