ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2017 р. Справа № 925/1599/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури, Черкаська область, м. Канів, вул. Енергетиків, 116

в інтересах держави в особі Канівської міської ради, Черкаська область, м. Канів, вул. О. Кошового, 3

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 566 010,92 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

прокурор: Ситник Т.А. прокурор відділу за посадою;

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: участі не брав.

Прокурор в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Канівської міської ради звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом про стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі за землю та санкцій - на суму 566 010,92 грн.

В судовому засіданні:

Прокурор вимоги підтримав, надав письмове пояснення з детальним розрахунком суми заборгованості та витяг з ЄДР на відповідача.

Позивач вимоги підтримав. Вказав на ухилення відповідача від виконання зобовязання за договором по оплаті за користування земельною ділянкою.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, свого представника в засідання не направив, витребувані документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Ухвала суду від 26.12.2016р. про порушення провадження у справі повернулась до суду з відміткою працівника пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

Перевіркою установлено, що відповідач (ФОП ОСОБА_1В.) був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду за адресою місцезнаходження особи, що підтверджується відміткою канцелярії на ухвалі суду про її відправку рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами та матеріалами на підставі приписів ст. 75 ГПК України.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

25.07.2011р. між Канівською міською радою (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 7386,02 кв.м. (далі за текстом Договір).

Відповідно до п. п. 1 Договору орендодавець на підставі рішень Канівської міської ради №5-21 від 07.07.2011р.; №4-60 від 02.06.2011р., надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка знаходиться в м. Каневі по вул. Леніна, 188а, кадастровий №:03:002:0050.

Згідно п. 7 Термін дії договору визначено до 01.08.2016р.

Пунктом 8 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. Згідно розрахунку розмір орендної плати встановлюється на один місяць, починаючи з 02.06.2011р., та становить 6133,76 грн.

Згідно п. 9 передбачено, що орендна плата вноситься щомісячно, не пізніше 30 числа наступного місяця.

Згідно п. 10 Договору, обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору чи продовження його дії.

Відповідно до п. 11 розмір орендної плати переглядається щороку, у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, ставок, коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами; в інших випадках, передбачених законодавством.

Упродовж дії договору оренди земельної ділянки рішенням Канівської міської ради від 19.12.2013р. № 14-53 «Про орендну плату за земельні ділянки в м. Каневі» встановлено орендну ставку за земельні ділянки для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування в розмірі 7%.

В зв'язку з цим, станом на 28.02.2014р. ФОП ОСОБА_1 перераховано орендну плату, яка становить 10 622 грн. щомісячно.

В січні 2015 року враховано коефіцієнт індексації нормативно-грошової оцінки землі за 2014 рік в розмірі 1,249, а тому станом на 28.02.2015р. ставка орендна плата орендованої ФОП ОСОБА_1В земельної ділянки стала 13 266,88 грн.

У зв'язку з прийняттям 04.09.2015р. Канівською міською радою рішення № 21-50 Про внесення доповнень до рішення Канівської міської ради від 19.12.2013р. №14-53 «Про орендну плату за земельні ділянки в м. Каневі», яким зменшено орендну ставку за земельні ділянки для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування до розміру 3,5%, ФОП ОСОБА_1 здійснено перерахунок орендної плати, а саме з 01.09.2015р. по 04.09.2015р. в розмірі 1 768,92 (із врахуванням діючих 7% орендної ставки), та з 05.09.2015р. по 30.09.2015р. 5829,87 грн. (із врахуванням орендної ставки 3,5%). Таким чином, за вересень станом на 30.10.2015р. ФОП ОСОБА_1 нараховано орендної плати в сумі 7 598,79 грн.

У 2016 році застосовано за 2015 рік коефіцієнт індексації в розмірі 1,433, який також було враховано при нарахуванні орендної плати.

Нормою ст. 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати

орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

З повідомлення Канівського відділення Черкаської ОДПІ випливає, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Канівському відділенні Черкаської ОДПІ з 18.07.2008р. №21022. У зв'язку з несвоєчасною сплатою задекларованих у 2012 році сум за оренду земельної ділянки станом на 30.01.2013р. у ФОП ОСОБА_1 виник борг за 2012 рік у сумі 107513,59 грн. Постановою окружного суду м. Києва №826/1161/13-а від 20.03.2013р. вказаний борг присуджено до стягнення з відповідача.

В подальшому, починаючи з 2013 року по даний час ФОП ОСОБА_1 декларації з плати за землю за Договором не подавав та орендну плату за 2013-2016 роки не сплачував, у зв'язку з чим орендна плата Канівським відділенням Черкаської ОДПІ не стягувалася, починаючи з 28.02.2013р. за січень місяць оренди землі.

Згідно ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від результатів та наслідків господарської діяльності.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Всупереч істотним умовам договору та зобовязанням сторін, станом на момент закінчення терміну дії договору, тобто на 01.08.2016р., заборгованість з орендної плати за Договором становила 402 459,78 грн.:

- за 2013р. - 67 471,36 грн. (6133,76 грн. щомісячно);

- за 2014р. - 122 975,76 грн. ( за грудень 2013р., станом на 30.01.2014р.

6133,76 грн., за січень, станом на 28.02.2014р. - 10 622 грн. щомісячно до 30 числа з урахуванням рішення Канівської міської ради від 19.12.2013р. №14-53

«Про орендну плату за земельні ділянки в м. Каневі» встановлено орендну

ставку за земельні ділянки для будівництва та обслуговування об'єктів

туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування в розмірі 7%)

- за 2015р. - 137 809,37 грн. (за грудень 2015р., станом на 30.01.2015р. -

10622 грн., за січень, станом на 30.10.2015р. по 30.12.2015р. - по 6 726,77 грн. з

урахуванням рішення Канівської міської ради від 04.09.2015р. та рішення Канівської міської ради №21-50 «Про внесення доповнень до рішення Канівської міської ради від 19.12.2013р. №14-53 «Про орендну плату за земельні ділянки в м. Каневі», яким зменшено орендну ставку за земельні ділянки для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування в розмірі 3,5%);

- за 2016р. - 74 202,99 грн. (станом 30.01.2016р. за грудень 2015р. - 6 726,77 грн., починаючи з 29.02.2016р. по 30.08.2016р. по 9 639,46 грн. щомісячно, враховуючи коефіцієнт індексації 1,433).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

В силу ч.1 ст. 218 ГК України, підставою для застосування господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з частиною другою статті 217 ГК України одним із видів господарських санкцій є штраф та пеня.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає обов'язок боржника, який

прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити

суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час

прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший

розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прокурор та позивач зазначають, що Відповідач має сплатити втрати від інфляції за весь період прострочення з 01.01.2013р. по 01.08.2016р. в сумі 130 342,03 грн. з розрахунку - (сума заборгованості за конкретний місяць/100%)*( інфляцію за конкретний період прострочення 100%). Розрахунок представлено в справу.

Три проценти річних від простроченої суми становлять 18 460,64 грн. -(сума заборгованості за конкретний місяць/ 100% * (0,03/ 365днів) * кількість днів прострочення зобов'язання за конкретний період»).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Водночас ч. 6 ст. 231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено договором або законом.

Законом України від 22.11.1996р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який діє на даний час без змін, в статті 3 встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В ч. 6 ст. 232 ГК України вказано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При укладенні договору оренди землі від 25.07.2011р. сторони передбачили відповідальність за несвоєчасне перерахування орендних платежів у вигляді пені з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати (п. 12 Договору) договір про забезпечення виконання зобовязання відповідно до приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України укладено в письмовій формі. .

Враховуючи наведене, оскільки розмір пені вказаної в Договорі перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а саме: в середньому облікова ставка НБУ за 2015-2016 рік становить - 22 % (тобто подвійна облікова ставка НБУ - 44 %), а пеня за договором становить 120 %.

Таким чином, при розрахунку пені, відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», використовувалось обмеження нарахування в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, за загальним правилом, відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для даного випадку 1 рік повинен відраховуватись від дати, наступної за датою оплати чергового платежу, який не було здійснено. Пеня нараховується на прострочену суму за період прострочення, що не може перевищувати 1 рік.

Розмір пені від простроченої суми заборгованості відповідно до представленого прокуратурою розрахунку становить 14748,47 грн., розрахунок здійснено за формулою - «сума пені = розмір заборгованості за відповідний місяць / 100% *( подвійна облікова ставка / 365 днів* кількість дві у періоді)».

З Відповідача на момент пред'явлення позову належить стягнути 566 010,92 грн. заборгованості та санкцій.

Відповідач вимоги не заперечив, пропозицій по проведенню розрахунку не надав, доказів погашення боргу не представив.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони є субєктами господарювання на ринку послуг та використання землі.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Діяльність позивача врегульована приписами Конституції України, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про оренду землі», нормами ЦК, ГК, ПК України в частині регулювання земельних відносин та внесення плати за землю.

Прокурор та позивач підставно звернулись до суду за місцем знаходження обєктів земельних відносин приписи ст. 16 ГПК України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли господарські відносини оплатного використання земельної ділянки комунальної власності в межах міста Канева Черкаської області під розміщення ресторанного комплекс «Токарівка».

Між сторонами 25.07.2011р. укладено письмовий двосторонній оплатний консенсуальний договір оренди земельної ділянки площею 7386,02 кв.м (а.с. 19-22).

Відповідно до п. п. 1 Договору орендодавець на підставі рішень Канівської міської ради №5-21 від 07.07.2011р.; №4-60 від 02.06.2011р. надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (ресторанний комплекс «Токарівка»), яка знаходиться в м. Каневі по вул. Леніна, 188а, кадастровий №:03:002:0050.

За правовою природою дані господарські відносини є відносинами оренди і відповідають вимогам гл. 58 ЦК України.

Відносини оренди урегульовані Главою 58 ЦК України, відповідно до положень якої за договором оренди (найму) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір від 25.07.2011р. №171/201 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Відповідачем не спростовано заборгованість, на стягненні якої наполягають прокурор та представник позивача - основний борг - 402459,48 грн., та нарахувань інфляційних, річних та пені.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 611, 623 ч. 1 ЦК України, 216 ГК України, неможливість виконання зобов'язання не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій.

Сторони передбачили відповідальність за невиконання умов договору у вигляді пені: п. 12 договору (а.с. 19, зворот). На підставі ст.ст. 546, 549 ЦК України, п. 12 договору позивач просить стягнути 14748,47 грн. пені за період 30.11.2015-30.11.2016р. (а.с. 24), з урахуванням обмеження нарахування в дві облікові ставки НБУ.

Розрахунок позивача перевірено за допомогою калькулятора штрафів апаратного комплексу «ОСОБА_3 ОСОБА_4». Розрахунок виконано вірно, в межах скороченого строку позовної давності.

14748,47 грн. пені належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок сум стягнення 3% річних та інфляційних втрат перевірено судом за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу «Еліт: ОСОБА_4». Розрахунок позивачем виконано вірно. Розмір нарахованих позивачем інфляційних не перевищує можливого нарахування. Належить стягнути 18460,64 грн. 3% річних та 130342,03 грн. інфляційних з розрахунку боргу 402459,48 грн. та періоду нарахування з 01.01.2013р. до 01.08.2016р.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу. Відповідач до прийняття рішення не заявив про застосування строків позовної давності до спірних відносин та виконання зобовязань.

Суд вважає доведеним право позивача на стягнення основного боргу

402459,48 грн.;

3% річних 18460,46 грн.;

інфляційне збільшення - 130342,03 грн.;

пеня - 14748,47 грн., а всього - 566010,92 грн.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати в сумі 8490,15 грн. належить покласти на відповідача та стягнути на користь прокуратури.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, Законом України «Про судовий збір», господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_2, рахунок в банку невідомий

на користь позивача - Канівської міської ради, м. Канів, вул. Олега Кошового, 3, , рахунок №0006, МФО 854018, Канівське УДКСУ Черкаської області, , код доходів 180109

402 459,48 грн. боргу по орендній платі, 14 748,47 грн. пені, 18 460,46 грн. 3% річних, 130 342,03 грн. інфляційних втрат.

Стягнути з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_2, рахунок в банку невідомий

на користь прокуратури Черкаської області, м. Черкаси, бульв. Шевченка, код за , рахунок №3751 в Державній казначейській службі України у м. Київ, МФО 820172, за кодом класифікації видатків бюджету - 2800

8 490,15 грн. судового збору

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 07.02.2017р.

Суддя Г.М. Скиба