КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Справа№ 911/2458/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників

позивача: Слабенко Л.М.;

відповідача: Блащук В.Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода"

на рішення Господарського суду Київської області

від 10.11.2016р.

у справі №911/2458/16 (головуючий суддя Чонгова С.І.,

суддів: Бацуца В.М., Рябцева О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку

"Галактика"

про визнання укладеним договору №11071

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Галактика" (далі - відповідач) про визнання укладеним між позивачем та відповідачем договору №11071 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в силу закону відповідач зобов'язаний укласти з позивачем, як обслуговуючою організацією, договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, однак від укладення такого договору відповідач ухиляється, у зв'язку з чим позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на тому, що він не є споживачем послуг, які надаються позивачем та не має бажання укладати з позивачем договір.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2016р. у справі №911/2458/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2016р. у справі №911/2458/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- судом проігноровано норми ч.2 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», згідно з якою усі рішення з питань управління багатоквартирним будинком приймаються виключно загальними зборами співвласників. Тобто, відповідач не в праві самостійно приймати рішення щодо відмови від послуг з водопостачання та водовідведення;

- законодавством передбачено, що послуги з водопостачання та водовідведення надаються виключно на підставі договору, тобто бездоговірне використання цих послуг заборонено;

- лист відповідача №11 від 05.07.2016р., в якому він повідомив позивача про неготовність підписати запропонований проект договору та протокол узгодження розбіжностей у зв'язку із зверненням за юридичною допомогою для розтлумачення окремих норм законодавства та підготовки нових пропозицій щодо усунення наявних розбіжностей, не може бути врахований при врегулюванні договірних відносин з огляду на вимоги ст. 181 Господарського кодексу України, якою не передбачено можливості продовження строку для надання нових пропозицій щодо договору;

- на дату звернення з даним позовом до суду відповідач не підписав та не повернув позивачу договір №11071 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, а також протокол узгодження розбіжностей до нього, хоча відповідач користується послугами, які надає позивач, але при цьому ухиляється від оформлення договору з позивачем;

- запропонований позивачем до укладення договір відповідає умовам типових договорів, а тому у відповідача виник обов'язок по його укладенню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016р. (головуючий суддя - ОСОБА_1., судді: Ткаченко Б.О., Зеленін В.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.01.2017р.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2016р. на підставі припинення повноважень головуючого судді ОСОБА_1., у зв'язку з звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016р., призначено повторний автоматичний розподіл справи №911/2458/16, за результатами якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.02.2017р.

В судовому засіданні 02.02.2017р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2016р. у справі №911/2458/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 02.02.2017р. представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 02.02.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Позивач є підприємством, яке на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг серії АГ №500099 від 18.06.2013р. надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення зі строком з 07.06.2013р. по 06.06.2018р. (том справи - 1, аркуш справи - 26).

Починаючи з 01.07.2013р. позивач на підставі договору концесії від 25.03.2013р. та Акту приймання-передачі об'єкта концесії від 01.07.2013р. розпочав господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення у м. Біла Церква.

22.06.2015р. між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як споживачем, було укладено договір №11071 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, зі строком дії до 31.12.2015р. та можливістю пролонгації договору в разі, якщо у сторін не має заперечень щодо його дії.

Відповідач звернувся до позивача з листом від 24.11.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 27), в якому повідомив про припинення дії договору №11071 від 22.06.2015р. по закінченню строку на який його укладено, у зв'язку з тим, що власники квартир укладають прямі договори з відповідачем деякі пункти договору втратили сенс та потребують доопрацювання.

Позивач направив відповідачу лист №1-04/09-4093 від 03.12.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 28), в якому зазначив про те, що він підтримує пропозицію щодо проведення переговорів з налагодження договірних відносин у сфері централізованого водопостачання та водовідведення між позивачем, відповідачем та співвласниками квартир у будинку відповідача.

Відповідач направив позивачу лист б/н від 03.03.2016р. (том справи - 1, аркуш справи - 29), в якому просив розглянути проект договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення та надати відповідь щодо його укладення в запропонованій відповідачем редакції.

Позивач листом №1-04/09-705 від 17.03.2016р. (том справи - 1, аркуш справи - 30) повідомив відповідача про те, що ним розглянуто наданий проект договору та відхилено пропозицію відповідача, оскільки поданий позивачем проект договору містить положення, які суперечать чинному законодавству. При цьому, позивач направив відповідачу на розгляд проект договору №11071 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення з додатками.

Розглянувши проект договору позивача, відповідач направив позивачу протокол розбіжностей до нього. Позивач в свою чергу не погодився із запропонованими відповідачем розбіжностями та надіслав власний протокол розбіжностей до договору (том справи - 1, аркуш справи - 32-35).

Відповідач в листі вих.№11 від 05.07.2016р. (том справи - 1, аркуш справи - 36) повідомив позивача про свою неготовність підписати проект договору в редакції надісланого позивачем протоколу розбіжностей та просив надати час для усунення розбіжностей, які виникли при укладенні договору.

Однак, сторонами не було досягнуто згоди щодо укладення договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, який за твердженням позивача, має бути укладений в силу вимог діючого законодавства.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно ухиляється від укладення такого договору, а тому просив суд визнати укладеним між позивачем та відповідачем договір №11071 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в запропонованій позивачем редакції.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України).

В ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В ч.1 ст. 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Загальний порядок укладання господарських договорів наведений в ст. 181 Господарського кодексу України, згідно з якою господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст. ст. 13, 19 названого Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на:

- комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

- послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання визначає Закон України "Про питну воду та питне водопостачання", згідно зі ст. 1 якого централізованим питним водопостачанням є господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Централізоване водовідведення - це господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

В ст. ст. 16, 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків на підставі укладених ними договорів.

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача, як виконавця послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, про визнання укладеним договору з відповідачем, як споживачем таких послуг.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що відповідач споживає послуги, які надаються позивачем, але безпідставно ухиляється від укладення договору з позивачем.

В ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" наведено визначення понять "виконавець" та "споживач". Так, виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Натомість споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

В процесі судового розгляду було встановлено, що відповідач заперечує факт споживання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, а також зазначав про відсутність у нього бажання отримувати такі послуги від позивача. При цьому відповідач наголошував на тому, що в нього відсутнє власне майно. Прийом мешканців з питань відносно обслуговування будинку проходить в квартирі голови правління. Відповідач лише використовує майно мешканців будинку, а воду для прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території він бере у мешканців будинку, тобто за такі послуги сплачують мешканці квартир на підставі прямих договорів, укладених з позивачем.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, Господарським процесуальним кодексом України обов'язок доведення наявності порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів покладено на позивача.

В порушення наведених правових норм, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про споживання відповідачем послуг, які надаються позивачем, мешканцям будинку.

Колегією суддів враховано посилання позивача на існування між сторонами договірних правовідносин у 2015 році. Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, існування між сторонами у справі договору на 2015 рік не доводить факту споживання відповідачем таких послуг після закінчення строку, на який його було укладено.

Окрім того, відповідач зазначає про своє небажання укладати договір в запропонованій позивачем редакції, що в свою чергу свідчить про відсутність акцепту пропозиції позивача на укладення договору про надання послуг з послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про споживання відповідачем послуг, які надаються позивачем, укладання спірного договору не є обов'язковим для відповідача, оскільки останній не є споживачем послуг, відповідно до Законів України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про питну воду та питне водопостачання".

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2016р. у справі №911/2458/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2458/16 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова