ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.02.2017 Справа № 910/21304/16

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Осадчої А.М.

за участю помічника судді Сотір Ю.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи №910/21304/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Карат-Бурсервіс" м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод", м.Донецьк

про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 82800,00 грн., пені в сумі 14903,77 грн., 3% річних у розмірі 30699,28 грн., інфляції в сумі 58138,77 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю 20.12.2016 року, ОСОБА_3 - директор відповідно протоколу № 2-04-09 засідання засновників ТОВ

від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю №68/17 від 30.12.2016 року

У судовому засіданні 26.01.2017 року

оголошувалась перерва до 06.02.2017 року о 10:30

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Карат-Бурсервіс" м.Київ (далі - ТОВ НВП "Карат-Бурсервіс") звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод", м.Київ (далі - ПрАТ "Донецьксталь - металургійний завод") про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 82800,00 грн., пені в сумі 14903,77 грн., 3%річних у розмірі 30699,28 грн., інфляції в сумі 58138,77 грн.

Відповідно до ухвали від 23.11.2016 року господарського суду м.Києва справа №910/21304/16 передана за підсудністю до господарського суду Донецької області.

05.12.2016року матеріали справи №910/21304/16 надійшли на адресу господарського суду Донецької області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/21304/16 передано на розгляд судді Осадчій А.М.

Ухвалою суду від 16.12.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі. Розгляд справи відкладався.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем належним чином та у встановленому порядку надані відповідачу послуги, передбачені умовами договору №08/09-11/24304дс від 21.09.2011 року, проте останнім не здійснено їх оплату у погодженому розмірі та строк, що стало причиною для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

На підтвердження викладених у позові обставин позивач надав суду належним чином засвідчені копії: договору №08/09-11/24304дс від 21.09.2011 року, додаткових угод №1 від 20.10.2011 року, №2 від 31.10.2011 року, №3 від 30.03.2012 року, №4 від 30.11.2012року, №5 від 22.11.2013 року, №6 від 18.05.2015 року, доповнення до договору від 02.12.2014 року, актів здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2014 року, 30.09.2014 року, 31.08.2014 року, 31.07.2014 року, 31.12.2013 року, 30.10.2013 року, 31.10.2013 року, 30.09.2013 року, 31.08.2013 року, 31.07.2013 року, 30.06.2013 року, 31.05.2013 року, 30.04.2013 року, 31.03.2013 року, 28.02.2013 року, 31.01.2013 року, 31.12.2012 року, 30.11.2012 року, 31.10.2012 року, 30.09.2012 року, 31.08.2012 року, 31.07.2012 року, 30.06.2012 року, 31.05.2012 року, 30.04.2012 року, 31.03.2012 року, 29.02.2012 року, 31.01.2012 року, 31.12.2011 року, актів звіряння взаємних розрахунків за період січень 2014 року - жовтень 2016 року, станом на 30.06.2014 року, на 28.02.2014року, на 31.10.2013 року, на 30.09.2013 року, на 30.06.2013 року, на 30.04.2013року, на 31.10.2012 року, на 30.06.2012 року, додатків 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість за 10.2014 року, 09.2014 року, 08.2014 року, 07.2014 року, 06.2014 року, 05.2014 року, 04.2014 року, 03.2014 року, 01.2014 року, 02.2014року,квитанцій №1 та №2, претензії №94/09-16, доказів її направлення відповідачу, виписок з банківського рахунку за 23.01.2015 року, за 26.08.2014 року, за 04.12.2014 року, за 22.12.2014 року, витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на позивача та відповідача, Статуту підприємства, протоколу №2-04-09 від 15.04.2009 року, наказу №01/04-09 від 15.04.2009 року, розрахунку інфляційних втрат помісячно.

Нормативно заявлені вимоги позивач обгрунтовує ст.ст. 16, 525, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 1, 2, 12, 13, 15, 16, 54-57 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У відзиві на позовну заяву, що наданий через канцелярію суду 06.02.2017 року, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до п. 1 актів здачі-приймання виконаних робіт від 31.08.2014 року, 30.09.2014року, 31.10.2014 року обладнання виконавця знаходиться в технологічному простої при будівництві свердловини на території шахтоуправління "Покровське". Оскільки позивачем у позові не доведено і не обгрунтовано, що зазначений простій мав технологічний характер, відповідач просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Також у заяві, яка отримана через канцелярію суду 26.01.2017 року, відповідач просить суд застовувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені.

У судове засідання 06.02.2017 року представники позивача з'явилися, підтримали заявлені позовні вимоги та надали пояснення стосовно виникнення заборгованості та її розміру, а також порядку нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

У судове засідання 06.02.2017 року представник відповідача з'явився, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, підтримав заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені; стосовно порядку зарахування оплат позивачем та наявного розміру заборгованості зазначив, що такі не оспорюються.

Відповідно до положень статті 81-1 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи. З клопотаннями про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу сторони до суду не звертались.

Дослідивши представлені в порядку татті 43 ГПК України окази, вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

21.09.2011 року між юридичними особами: ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" (Замовник) та ТОВ НВП "Карат-Бурсервіс" (Виконавець) укладено договір про надання послуг при бурінні сверлдовини №08/09-11/24304дс, за п. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець у відповідності до умов цього договору зобов'язується надати послуги по очищенню бурових розчинів при бурінні свердловини.

Вартість наданих послуг, передбачених цим договором, визначається на підставі фактичного терміну надання послуг. Договірна ціна послуг, що доручені до виконання Виконавцю становить 60000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 10000,00 грн. Ціна послуг відповідає рівню звичайних цін. Сторони обізнані про ціни, які склалися на ринку. Договірна ціна надання послуг може переглядатися сторонами. Перегляд договірної ціни обгрунтовується кошторисними розрахунками і оформлюється сторонами шляхом укладання додаткових угод (п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору).

Згідно з п.п. 3.3, 3.4 договору термін надання послуг становить тридцять календарних днів і починається з моменту доставки обладнання на об'єкт Замовника. Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до моменту остаточного виконання сторонами взятих зобов'язань з помісячною оплатою згідно виставлених рахунків.

Сторонами договору 20.10.2011 року укладено додаткову угоду №1, згідно з п.п. 1, 2 якої термін надання послуг продовжується на 180 календарних днів. Середня ставка оренди послуг, що доручені до виконання Виконавцю складає 1500,00 грн. з урахуванням ПДВ за добу. Ціна послуг за договором відповідає рівню звичайних цін. Сторони обізнані про ціни на аналогічні послуги, які склалися на ринку.

31.10.2011 року сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору, звідповідно до якої п. 2.4 договору викладено у наступній редакції: "Доставка обладнання здійснюється транспортом Виконавця на умовах СРТ склад Замовника м. Красноармійськ. Вартість доставки складає 8408,80 грн. з урахуванням ПДВ.

Додатковою угодою №3, яка укладена між сторонами 30.03.2012 року, термін надання послуг продовжено на 240 календарних днів. Середня ставка оренди послуг, що доручені до виконання Виконавцю не змінюється та складає 1500,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Додатковою угодою №4 від 30.11.2012 року строк дії договору продовжено на 360 днів.

Додатковою угодою №5 від 22.11.2013 року термін дії договору продовжено до 31.12.2014 року.

Доповненням до договору від 02.12.2014 року продовжено термін дії договору до 31.12.2015 року.

18.05.2015 року сторонами укладено додаткову угоду №6, відповідно до якої середня ставка послуг з техніко-технологічного обслуговування, що доручені до виконання Виконавцю змінюється та становить 3000,00 грн. з урахуванням ПДВ за добу.

Зі змісту правочину вбачається, що сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами щодо: предмету договору, обємів робіт та їх якості, а також ціною та строками їх виконання.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений, у судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак в силу положень статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що укладений договір за змістом спірних правовідносин та своєю правовою природою є договором про надання послуг, а тому виниклі між сторонами спірні правовідносини за правилами абзацу другого частини 1 статті 193 ГК України - до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, - регулюються відповідними нормами глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями частини 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Сторони домовились щодо порядку здачі-приймання послуг наступним чином: оплата за надані послуги проводиться Замовником щомісячно у безготівоковому порядку на поточний рахунок Виконавця на підставі акту про надані послуги, який складається Виконавцем і подається Замовнику третього числа наступного за звітним місяця. Замовник зобов'язаний на протязі п'яти календарних днів підписати акт або надати письмове обгрунтування відмови прийняття наданих послуг чи витрат, відображених у акті (п.п. 3.1, 3.2 договору).

У відповідності до вищевказаних умов договору сторонами підписано акти здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2014 року, 30.09.2014 року, 31.08.2014 року, 31.07.2014 року, 31.12.2013 року, 30.10.2013 року, 31.10.2013 року, 30.09.2013 року, 31.08.2013 року, 31.07.2013 року, 30.06.2013 року, 31.05.2013 року, 30.04.2013 року, 31.03.2013 року, 28.02.2013 року, 31.01.2013 року, 31.12.2012 року, 30.11.2012 року, 31.10.2012 року, 30.09.2012 року, 31.08.2012 року, 31.07.2012 року, 30.06.2012 року, 31.05.2012 року, 30.04.2012 року, 31.03.2012 року, 29.02.2012 року, 31.01.2012 року, 31.12.2011 року.

Сторони не заперечують, що акти підписувались на підставі умов договору №08/09-11/24304дс від 21.09.2011 року.

Вказані акти не містять посилання на договір №08/09-11/24304дс від 21.09.2011року, проте внаслідок тотожності об'єкту, на якому надавались послуги та відсутності будь-яких інших правовідносин між сторонами з приводу надання послуг, що вбачається з заяви позивача №125/11-16 від 16.11.2016 року, суд приходить до висновку, що вказані акти підписано на виконання саме договору №08/09-11/24304дс від 21.09.2011року.

Виходячи з викладеного, підписані сторонами акти є належними та допустимими доказами факту виконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань за договором №08/09-11/24304дс від 21.09.2011 року про надання послуг при бурінні сверловин.

За наслідками здійснення господарських операцій позивачем складено податкові накладні з додатками №5 до них, про що свідчать надані до матеріалів справи копіїї вказаних додатків з квитанціями про сплату ПДВ позивачем.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути заборгованість 82800,00грн. за актами від 31.10.2014 року, 30.09.2014 року, 31.08.2014 року, інфляцію у розмірі 58138,77 грн. та 3% річних у розмірі 30699,28 грн., які нараховані на заборгованість за зазначеними вище актами та внаслідок прострочки оплати послуг за актом від 31.07.2014 року.

Відповідно до п. 4.7 договору при простої обладнання, обумовленому технологічним процесом буріння сверловини, вартість послуг, передбачених до надання згідно умов цього договору, становить 60% від договірної ціни. До технологічних простоїв відносяться:простій в очікуванні матеріалів (хімагрегатів, обсадних труб, обладнання тощо), простій в очікуванні вивозу наданого обладнання після закінчення робіт по свердловині, очікування початку буріння настпної свердловини. Технологічний простій оформляється Замовником у виді листа "попередження" за три дні до можливого виникнення технологічного простою.

За наведеними вище актами зафіксовано наявність технологічного простою та вартість послуг розрахована виходячи з вартості послуг у вказаному стані, порядок чого визначений в п. 4.7 договору.

Як стверджує відповідач, не доведено, що простій мав саме технологічний характер, оскільки відсутне письмове повідомлення згідно з п. 4.7 договору, не доведено наявність причин простою, які визначені договором.

Суд вважає доводи відповідача стосовно недоведеності та необгрунтованості позивачем посилання на технологічний простій в актах здачі-приймання виконаних робіт неспроможними, оскільки вказані акти оформлені належним чином, підписані без будь-яких зауважень уповноваженими представниками сторін, їх зміст сторонами не оспорюється. Будь-яке листування з приводу наявності простою та його виду дійсно відсутнє, однак сам факт простою безпосередньо відповідач не заперечує, в актах здачі-приймання виконаних робіт зазначено, що він є технологічним.

Згідно з п. 5.3 договору Замовник зобов'язується здійснювати розрахунки за надані послуги у відповідності до п.п. 4.4, 4.5, 4.6 договору.

Відповідно до п. 4.6 договору остаточні розрахунки за надані послуги здійснюються між сторонами шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Замовника на поточний рахунок Виконавця на протязі п'яти банківських днів з моменту підписання сторонами акту надання послуг згідно фактично наданих обсягів. Податкова накладна видається у день виникнення податкових зобов'язань згідно положень ст. 187 Податкового кодексу України. Моментом надання послуг є дата підписання сторонами акту надання послуг.

З огляду на дату підписання актів виходячи з приписів п. 4.6 договору, оплата за надані послуги мала бути здійснена:

- за актом за липень 2014 року від 31.07.2014 року - до 07.08.2014 року включно;

- за актом за серпень 2014 року від 31.08.2014 року - до 05.09.2014 року включно;

- за актом за вересень 2014 рокувід 30.09.2014 року - до 07.10.2014 року включно;

- за актом за жовтень 2014 року від 31.10.2014 року - до 07.11.2014 року включно.

Як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 30.06.2014 року у відповідача була наявна заборгованість перед позивачем за договором №08/09-11/24304дс від 21.09.2011 року у розмірі 124300,00 грн. Даний факт уповноважені представники сторін підтвердили.

Згідно акту звірки за період січень 2014року - жовтень 2016року, який підписано одноособово позивачем, за період з 01.07.2014року відповідач сплатив вартість послуг на суму 170800грн. Дана сума врахована в оплату заборгованості в сумі 124300,00грн., що виникла у попередній період станом на 30.06.2014року, підтверджена актом звірки та сторонами не оспорюється, та в рахунок оплати за актом за липень 2014 року від 31.07.2014 року - оплата згідно виписок з банківського рахунку позивача, які містяться в матеріалах справи, здійснена 26.09.2014року в сумі 9000,00грн., 04.12.2014року в сумі 5547,32грн., 22.12.2014року в сумі 10000,00грн., 23.01.2015року в сумі 30952,68грн.

Уповноважений представник відповідача не заперечував ані обсяг сплачених послуг у вказаний період, ані порядок зарахування позивачем здійснених оплат.

Інших доказів на підтвердження оплати заборгованості сторони суду не надали.

Позивачем у порядку ст. 6 ГПК України насилалась відповідачу претензія №94/09-16 від 24.09.2016 року про сплату заборгованості у розмірі 82800,00 грн.

Проте відповідь на дану претензію відповідачем надано не було.

Внаслідок вказаного у відповідача виникла заборгованість перед позивачем з оплати наданих послуг у розмірі 82800,00 грн.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК України, є обов'язковим до виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи доведено факт виконання позивачем своїх зобов'язань за договором №08/09-11/24304дс від 21.09.2011року в частині надання послуг, строк виконання зобов'язання відповідача настав, тому відповідач зобов'язаний здійснити оплату вартості наданих послуг, тоді як, матеріали справи не містять доказів у підтвердження оплати відповідачем суми заборгованості у розмірі 82800,00 грн. Відповідно, ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" в односторонньому порядку порушено взяті на себе зобов'язання за спірним договором в частині оплати вартості наданих послуг у встановленому договором порядку.

Виходячи з того, що позов повністю доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 82800,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само 3% річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності та незалежно від вини відповідача, оскільки неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від його виконання.

Як виходить з наданого розрахунку, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 30699,28 грн., які розраховані на заборгованість за актами від 31.10.2014 року, 30.09.2014 року, 31.08.2014 року, 31.07.2014 року з урахуванням часткових оплат з 05.11.2014 року по 04.12.2014 року, інфляційні втрати у розмірі 58138,77 грн. за період листопад 2014 року - листопад 2016 року.

Суд зазначає, що позивачем невірно визначено період нарахування 3% річних внаслідок невірного визначення перісної дати нарахування та розрахування 3% річних на загальну суму заборгованості, а не за відповідними актами з урахуванням дати їх підписання.

Враховуючи викладене, суд вважає вірними наступні періоди нарахування 3% річних: за актом від 31.07.2014 року - з 08.08.2014 року по 03.12.2014 року на суму 46500,00 грн., з 05.02.2014 року по 21.12.2014 року на суму 40952,68 грн., з 23.12.2014 року по 22.01.2015 року на суму 30952,68 грн., за актом від 31.08.2014 року - з 06.09.2014року по 31.10.2016 року на суму 27900,00 грн., за актом від 30.09.2014 року - з 08.10.2014 року по 31.10.2014 року на суму 27000,00 грн., за актом від 31.10.2014 року - з 08.11.2014 року по 31.10.2016 року на суму 27900,00 грн.

Згідно розрахунку суду, здійсненого за допомогою відповідної програми інформаційно-пошукової системи „Ліга " за визначений судом період розмір 3%річних складає 5723,68 грн. Внаслідок чого, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 5723,68 грн., в решті вимог в цій частині суд відмовляє.

Стосовно інфляційних нарахувань судом встановлено, що позивачем невірно визначено період їх нарахування.

З огляду на дати підписання актів та враховуючи невключення до періоду нарахування інфляційних втрат місяця, в якому зобов'язання мало бути виконане, суд прийшов до висновку, що вірними є наступні періоди нарахування інфляційних втрат: за актом від 31.07.2014 року - вересень-листопад 2014 року на суму 3427,80 грн., за грудень 2014 року на суму 30952,80 грн., за актом від 31.08.2014 року - жовтень 2014 року-жовтень 2016 року на суму 27900,00 грн., за актом від 30.09.2014 року - листопад 2014 року-жовтень 2016 року на суму 27000,00 грн., за актом від 31.10.2014 року - грудень 2014 року - жовтень 2016 року на суму 27900,00 грн.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат за визначений період, суд прийшов до висновку, що їх розмір складає 58042,51 грн. Внаслідок чого, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення інфляції підлягають задоволенню в сумі 58042,51 грн., в решті вимог в цій частині суд відмовляє.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями, згідно зі ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як встановлено ст.549 ЦК України пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.2 договору у разі затримки в розрахунках за надані послуги Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невчасно сплаченої суми за кожний день затримки.

Відповідно до п.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Умовами договору не передбачений інший порядок нарахування пені.

Позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 14903,77 грн., яка нарахована на підставі умов п. 5.2 договору за період з 05.11.2014 року по 04.12.2014року на суму 129300,00грн., за період з 05.12.2014року по 22.12.2014року на суму 123752,68грн., за період з 23.12.2014року по 23.01.2015року на суму 113752,68грн., з 24.01.2015року по 03.03.2015року на суму 82800,00грн.

Суд вважає, що позивач припустився помилки при здійсненні розрахунку, оскільки, здійснив розрахунок без розмежування за актами, внаслідок встановлення невірної початкової дати нарахування пені визначив невірний період її нарахування тривалістю шість місяців, день здійснення часткової оплати враховує в період, за який нарахування здійснюється на більшу суму.

Суд вбачає, що позивач мав право на нарахування пені:

- за актом від 31.07.2014 року - з 08.08.2014 року по 03.12.2014 року на суму 46500,00 грн., з 05.02.2014 року по 21.12.2014 року на суму 40952,68 грн., з 23.12.2014 року по 08.01.2015 року на суму 30952,68 грн.

- за актом від 31.08.2014 року - з 06.09.2014року по 06.03.2015 року на суму 27900,00 грн.

- за актом від 30.09.2014 року - з 08.10.2014 року по 08.04.2015 року на суму 27000,00 грн.

- за актом від 31.10.2014 року - з 08.11.2014 року по 08.05.2015 року на суму 27900,00 грн.

Одночасно, відповідачем подано клопотання про застосування до вимог про стягнення пені строку позовної давності.

Розглядаючи дане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, серед іншого, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Письмова заява про застосування строку позовної давності за вимогами про стягнення пені подана відповідачем суду 26.01.2017року.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вбачається даних експресс-накладної ТОВ "Нова пошта" №6752 позивач звернувся до суду з вимогами, зокрема, про стягнення пені 19.11.2016 року.

Таким чином, позивачем пропущено строк для звернення з вимогою про стягнення з відповідача пені у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 14903,77 грн.

У відповідності до ст.49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з наведеним судовий збір у розмірі 2198,50 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 11, 256, 258, 267, 509, 526, 530, 549, 610, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України; ст.193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Карат-Бурсервіс" м.Київ до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод", м.Київ про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 82800,00 грн., пені в сумі 14903,77 грн., 3%річних у розмірі 30699,28грн., інфляції в сумі 58138,77 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" (83062, м. Донецьк, вул. Івана Ткаченка, 122, ідентифікаційний код 30939178) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Карат-Бурсервіс" (42700, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 35522210) заборгованість у розмірі 82800,00 грн., 3% річних у розмірі 5723,68 грн., інфляційні нарахування у розмірі 58042,51 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 2798,14 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 06.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 07.02.2017 року.

Суддя А.М. Осадча