ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р.Справа № 916/1947/16
Господарський суд Одеської області у складі:

Головуючий суддя Волков Р.В.,

суддя Бездоля Д.О. та суддя Шаратов Ю.А.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Казенного підприємства спеціального приладобудування „Арсенал,

до відповідача: Державного підприємства „Одеський Авіаційний завод,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України,

про стягнення 248 906,95 грн.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №04-9/4 від 04.01.2017р.

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №59/ЮД від 05.12.2016р., ОСОБА_3 за довіреністю №58/ЮД від 05.12.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Казенне підприємство спеціального приладобудування „Арсенал звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Державного підприємства „Одеський Авіаційний завод про стягнення 317192,26 грн. заборгованості, вказуючи на неналежне виконання відповідачем зобовязань за контрактом (на поставку продукції за державним оборонним замовленням) № 1/НТК-6-9-14/15/МТО-14 від 23.01.2014 р.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилається на укладання з відповідачем контракту від 23.01.2014 р. № 1/НТК-6-9-14/15/МТО-14 на поставку продукції за державним оборонним замовленням, не виконання відповідачем своїх зобовязань, в частині оплати вартості отриманої продукції, порушення приписів ст.ст.180193,265 ГК України, ст.ст. 525,526,530,627-629,632 ЦК України, акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2014 р. по 31.10.2015 р., листи, претензію від 17.11.2015 р. № 04-7/144 та інші вказані обставини у позовній заяві.

Казенне підприємство спеціального приладобудування „Арсенал (позивач) звернувся до суду з клопотанням про зменшення позовних вимог, та просить стягнути з відповідача 248 906,95 грн., з яких 246442,52 грн. вартість багатофункціонального індикатора МФІ -7, та 2464,43 грн. 1% від витрат субєкта господарювання на купівлю комплектувальних виробів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.07.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження по справі № 916/1747/16.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.08.2016р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.11.2016р. справу прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Волков Р.В., суддя Бездоля Д.О., суддя Шаратов Ю.А.

Державне підприємство „Одеський Авіаційний завод надало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, та пояснює, що між відповідачем та третьою особою в особі Департаменту розробок і закупівлі озброєння та військової техніки був укладений контракт № 247/1/13/16 від 17.12.2013 р. (контракт № 1) на виконання робіт з модернізації озброєння та військової техніки за ДОЗ.

При виконанні зобовязань, передбачених контрактом 1, через неможливість самостійно модернізацію літака Л-39, відповідач 23.01.2014 р. уклав в рамка контракту 1 з позивачем інший контракт а саме № 2/НТК-6-9-14/15/МТО-14 (контракт № 2) на поставку продукції з потреб ДОЗ.

Позивач був обізнаний про виконання робіт за контрактом 2 для потреб ДОЗ, а відтак з підписанням контракту 2 позивач набув статусу співвиконавця оборонного замовлення. Отже контракт 2 був укладений на часткове виконання Контракту 1, який у свою чергу є державним контрактом з оборонного замовлення, а тому позивач мав подати калькуляцію (визначення ціни) з погодження з державним замовником формою у разі поставки продукції до МОУ. Отже будь-яка оплат а за виконання робіт, надання послуг в кінцевому порядку здійснюється державним замовником (МОУ) на основі розрахунково-калькуляційних матеріалів, поданих через відповідача.

Відповідач також звертає увагу суду на те, що за умовами контракту 2 в якості фінансування відповідач платіжним дорученням № 2417 від 24.11.2014 р. перерахував на рахунок позивача аванс у розмірі 40% (1101249,18 грн.) від вартості орієнтованої ціни БТК-39. Однак позивач порушив взяте на себе зобовязання щодо поставки товару в узгоджені контрактом 2 строки, про що свідчить ТНК 055/Т від 22.06.2015 р. Також відповідачем на адресу позивача направлялась претензія, в якій вимагав негайно поставити продукцію, яка необхідна для виконання останнім робіт.

Відповідач стверджує, що на його адресу від позивача надходили листи з протоколом погодженням договірної ціни комплексу БТК-39, проте сума, яка зазначена -2350 395,13 грн. та протокол не погоджений та не був підписаний відповідачем, водночас додатком до цього ж документу був документ „Структура договірної ціни, яку ГПЗ № 1285 погодило у розмірі лише 2097318,70 грн. В звязку з чим різниця непогодженої ціни склала 252976,43 грн. (2350295,13-2097318,70).

Саме таку суму Відповідач і сплатив позивачу за поставку БТК39, сплативши (окрім авансу у розмірі 1001249,18 грн.) 26.06.2015р. 362176,64 грн., 25.08.2015 р. 407000,00 грн., 03.02.2016 р. -226892,88 грн. (разом 2097318,70 грн.).

Міністерство оборони України також надало письмові пояснення в яких просило відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством „Одеський Авіаційний завод (відповідач) та Міністерством оборони України (третя особа) в особі Департаменту розробок і закупівлі озброєння та військової техніки був укладений контракт № 247/1/13/16 від 17.12.2013 р. (контракт № 1) на виконання робіт з модернізації озброєння та військової техніки за ДОЗ.

23.01.2014 р. Державне підприємств „Одеський Авіаційний завод (Замовник, відповідач, ОАЗ) та Казенне підприємство спеціального приладобудування „Арсенал (Виконавець, позивач) уклали контракт № 1/НТК-6-9-14/15/МТО-14 (на поставку продукції за державним оборонним замовленням) (контракт № 2), відповідно до умов якого виконавець зобовязався виготовити і поставити Замовникові у 2014 р. з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації продукції, а Замовник прийняти та оплатити таку продукцію.

А у п. 2 Контракту 2 передбачалось, що поставка продукції згідно контракту 2 здійснюється Замовнику (Відповідача), який виконує роботи з модернізації літака Л-39 в рамках Контракту 1 по ДОЗ.

Специфікацією та п.9 контракту передбачено, що виконавець повинен поставити Замовнику бортовий тренажерний комплекс БТК-39, якість якого повинна відповідати вимогам, зазначеним у технічних умовах АЖИЮ.201361.001ТУ, а відповідач оплатити поставку цієї продукції. Даний комплекс є складовою частиною літака Л-39, який модернізувався для Міністерством оборони України (МОУ).

А отже, Контракт 2 був укладений на часткове виконання Контракту 1, що не заперечується сторонами та, який в свою чергу є державним контрактом з оборонного замовлення.

Міністерство оборони України (МОУ) одночасно є Державним замовником, (Відповідно до п.2 Постанови КМУ від 27.04.2011 р. № 464), органом, що фінансує виконання робіт (ст.4 Закону України „Про державне оборонне замовлення та контракт 1) та відповідно, власником послуг (ст.9 Закону України „Про державне оборонне замовлення) в контексті виготовлення Бортового тренажерного комплексу БТК-39 АЖИЮ.201361.001ТУ.

З огляду на викладеного будь-яка оплата за виконання робіт, надання послуг в кінцевому порядку здійснюється державним замовником (МОУ) на основі розрахунково-калькуляційних матеріалів, поданих через відповідача.

У відповідності до п. 16 Контракту № 2 та специфікації продукції, що поставляється за ДОЗ (Додаток №1 до Контракту №2) строк поставки продукції склав 6 місяців після отримання авансу в розмірі 40% від вартості Контракту 2.

24.11.2014 р. в якості авансування виконання Контракту 2 відповідач платіжним дорученням № 2417 перерахував на рахунок позивача аванс у розмірі 40% (1101249,18 грн.) від вартості орієнтованої ціни БТК-39 (чим виконав зобовязання, передбачене п. 5.1 контракту 2).

Крім того за договором сплачено 2097318,70 грн. (наявний в матеріалах справи Акт звіряння).

Відповідно до п.4 Контракту 2, вартість контракту з урахуванням протоколу врегулювання розбіжностей до протоколу погодження розбіжностей визначається протоколом погодження орієнтованої ціни (додаток 2) та складає 2753122,94 грн. протокол орієнтованої ціни погоджується ГПЗ № 1285. Рівень договірної ціни не повинен перевищувати рівня орієнтованої ціни.

Згідно з п. 4.1 контракту 2 рівень договірної ціни на роботи визначається представником Замовника шляхом аналізу собівартості робіт, трудомісткості їх виконання та розгляду розрахунково-калькуляційних матеріалів, вкладених виконавцем на підставі фактичних витрат, понесених ним у процесі виконання Контракту.

Відповідно до п. 4.2 Контракту 2 для погодження договірної ціни виконавець через Замовника у строк не пізніше ніж 30 календарних днів до дати закінчення виконання робіт надає Замовнику розрахунково-калькуляційні матеріали щодо обґрунтування договірної ціни за результатами фактичних витрат та планових витрат, а представник Замовника висновок щодо договірної ціни виконаних робіт, складений на підставі прийнятих фактичних витрат за чотири місяці та планових витрат на 2 місяці.

Отже, після погодження орієнтовної ціни Контракту 2, сплати відповідачем авансу, позивач не пізніше ніж 30 календарних днів до дати закінчення виконання робіт (тобто до 23.04.2015 р.) повинен був надати розрахунково-калькуляційні матеріали, погоджені з ГПЗ № 1285 для подальшого узгодження договірної ціни контракту.

Між позивачем та відповідачем здійснювалось листування з вимогами та претензіями, яке міститься в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи з метою належного виконання своїх зобовязань та з метою укомплектування комплексу БТК-39 приладом МФІ-7 який не виготовляється позивачем, останній придбав (МФІ-7) у ТОВ „Авіарм, м. Київ.

Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч. ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що Контракт між Позивачем та відповідачем на поставку продукції було укладено в рамках виконання відповідачем державного оборонного замовлення з модернізації літака Л-39 для третьої особи (згідно п. 2 контракту 2).

Матеріали справи містять товарно транспортну накладну від 22.06.2015 р. № 055/Т, яка підписана сторонами та скріплена печатками контрагентів, яка підтверджує поставку товару на 2414510,96 грн.

Уточнивши позовні вимоги позивач просить стягнути з відповідача 246442,52 грн. вартість багатофункціонального індикатора МФІ -7.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення з відповідача 246442,52 грн. вартості багатофункціонального індикатора МФІ -7, оскільки товар було отримано, будь-яких заперечень щодо якості або комплектності висловлено не було а ні відповідачем, а ні особами, які в подальшому отримали вказаний комплекс та здійснюють його експлуатацію, крім того відповідачем та третьою особою не надано доказів того що комплекс БТК-39 був укомплектований не мфі-7, а його аналогом. Крім того з пояснень сторін та з матеріалів справи вбачається, що вказане МФІ є невідємною частиною комплексу, який без нього належним чином працювати не зможе.

Відповідно до п.1 ст.692 ЦК якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст.530 цього Кодексу.

Згідно ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Позивачем надано видаткову накладну ТОВ „Авіарм від 09.06.2015 р. № РН-0000054, в якій вказана сума 246442,52 грн. вартості товару.

Також позивач просить стягнути з відповідача 2464,43 грн. 1% від витрат субєкта господарювання на купівлю комплектувальних виробів, посилаючись на п. 26-3 Постанови КМУ №464 від 27.04.2011р. (яка діяла на момент існування правовідносин).

Разом з цим, вказаною нормою вбачається необхідність врахування позивачем певних витрат вказаних в п. 26-3 зазначеної постанови суд вважає, що розмір передбаченої даним пунктом суми повинен бути розрахований позивачем та обґрунтований належними доказами, документами первинного обліку господарських операцій, а не визначатися самостійно на власний розсуд.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявності всіх складових передбачених зазначеної постанови КМУ, в звязку з чим вимоги про стягнення 2464,43 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд вважає, що уточнені позовні вимоги про стягнення 248 906,95 грн., з яких 246442,52 грн. вартість багатофункціонального індикатора МФІ -7, та 2464,43 грн. 1% від витрат субєкта господарювання на купівлю комплектувальних виробів підлягають задоволенню частково лише у розмірі 246442,52 грн. вартості багатофункціонального індикатора МФІ -7.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України „Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадку, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.ст.11, 15, 16, 525, 526, 530, 610, 626, 627, 629, 632, 692 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 22, 33, 35, 36, 43, 49, 75, 80, 82-85 ГПК України, суд

вирішив:

1. Позов Казенного підприємства спеціального приладобудування „Арсенал до Державного підприємства „Одеський Авіаційний завод за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України, про стягнення 248906,95 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства „Одеський Авіаційний завод (651221, м. Одеса, пр-т. Маршала Жукова,32-А, код 07756801) на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування „Арсенал (01010, м. Київ, вул. Московська,8, код 14307357) 246 442/двісті сорок шість тисяч чотириста сорок дві/ грн. 52 коп. вартості багатофункціонального індикатора МФІ -7, та 3696/три тисячі шістсот девяносто шість/грн. 63 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 07.02.2017р. Повний текст рішення складений 07 лютого 2017 р.

Головуючий суддя Р.В. Волков

Суддя Д.О. Бездоля

Суддя Ю.А. Шаратов