ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.01.2017 Справа № 920/879/16
Господарський суд Сумської області у складі колегії суддів: головуючого судді Левченка П.І., судді Яковенка В.В., Костенко Л.А. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/879/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Фармак», м. Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармхім», м. Шостка, Сумська область

про зобовязання укласти шляхом підписання специфікацію та зобовязання здійснити поставку товару,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 17/42 від 18.03.2015,

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю № 18 від 10.01.2017, ОСОБА_3, за довіреністю № 17 від 10.01.2017.

Суть спору: позивач просить суд зобовязати відповідача укласти шляхом підписання уповноваженим представником та скріплення печаткою специфікацію № 5 від 05.07.2016 року до договору поставки № 85 від 06.01.2016 року на поставку позивачеві товару «МЕБГІДРОЛІН» у кількості 600,00 кг, а також зобовязати відповідача виконати обовязок за договором поставки № 85 від 06.01.2016 року в натурі шляхом здійснення поставки позивачеві товару «МЕБГІДРОЛІН» у кількості 600,00 кг на умовах базису поставки ЕХW (Франко-завод) м. Шостка, вул. Щербакова, буд. 1, згідно Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» Міжнародної торгової плати у редакції 2010 року.

Відповідач заперечує проти позову, оскільки при укладенні договору поставки № 85 від 06.01.2016 року сторони не визначили істотних умов цього договору, зокрема, щодо кількості товару, яка буде придбана покупцем за цим договором, а також щодо строків поставки товару партіями, обсяг яких та строки поставки яких ні договором, ні генеральною специфікацією, яка є невідємною частиною договору, не визначено. За відсутності узгоджених сторонами істотних умов договору не може бути здійснена поставка товару на підставі цього договору і не може бути зобовязано відповідача (постачальника) підписати специфікацію на партію товару та здійснити поставку товару згідно специфікації на партію товару, ні обсяги, ні строки поставки якої сторонами не узгоджувались.

Відповідач вважає, зокрема, що вимога позивача щодо зобовязання підписати специфікацію є неналежним способом захисту порушеного права, бо підписання специфікації не є дією в розумінні зобовязальних правовідносин і не регулюється нормами цивільного, ні господарського законодавства.

Позивач не погоджується з відповідачем і вважає, що відповідач зобовязаний здійснювати поставку товару у всьому визначеному генеральною специфікацією орієнтовному обсязі окремими партіями на підставі відповідних специфікацій, що укладаються на поставку кожної такої партії.

Позивач вважає, що підписання специфікації на окрему партію товару є обовязком відповідача, а не його правом.

Позивач наполягає на тому, що оскільки в договорі відсутній строк виконання відповідачем обовязку підписати специфікацію на поставку окремої партії товару, то обовязок підписати специфікацію № 5 до договору поставки № 85 повинен бути виконаний упродовж семи днів з дня отримання листа № 08/5004 від 05.07.2016 року (отриманий відповідачем 08.07.2016 року), з яким позивач надіслав відповідачеві два примірника проекту згаданої специфікації № 5 і просив її підписати та виставити рахунок на поставку товару. При цьому позивач посилається на статтю 530 Цивільного кодексу України, згідно якої, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач наполягає на задоволенні його позовних вимог щодо зобовязання відповідача укласти шляхом підписання та скріплення печаткою специфікації № 5 від 05.07.2016 року до договору поставки № 85 від 06.01.2016 року на поставку партії «МЕБГІДРОЛІН» у кількості 600,00 кг та щодо зобовязання відповідача здійснити поставку партії товару «МЕБГІДРОЛІН» у кількості 600,00 кг на підставі цієї специфікації.

Відповідач повідомив суду та подав докази, що 13.09.2016 року він надіслав позивачеві лист-попередження № 533 від 13.09.2016 року, яким повідомив останнього про намір достроково припинити дію договору поставки № 85 від 06.01.2016 року згідно пункту 10.2 договору (« 10.2Договір може бути розірваний кожною із сторін достроково, шляхом письмового попередження стороною іншої сторони за один місяць до дати його припинення!»). Лист-попередження отримано позивачем 15.09.2016 року. На цей лист позивач відповів відповідачеві листом № 17-9/50 від 05.10.2016 року, в якому заперечує проти дострокового припинення договору поставки № 85 від 06.01.2016 року. Відповідач листом № 586 від 13.10.2016 року нагадав позивачеві, що з 15.10.2016 року припиняється дія договору поставки № 85 від 06.01.2016 року, укладеного між сторонами.

У письмових поясненнях № 65 від 25.01.2016 року відповідач, зокрема, зазначає, що хоча позивач і заперечує проти припинення дії договору № 85 від 06.01.2016 року та стверджує про бажання співпрацювати по даному договору, але не вчиняє дій, спрямованих на виконання умов договору.

Натомість, відповідач двічі надавав позивачеві рахунки для здійснення оплати за залишок непоставленого товару в кількості 11100 кг. (рахунок № 355 від 31.10.2016 року та рахунок № 365 від 08.11.2016 року). На даний час оплата товару позивачем не здійснена.

Відповідач запропонував позивачеві укласти додаткову угоду № 1 від 11.11.2016 року до договору № 85, згідно якої сторони домовляються про безумовне зобовязання покупця (позивача) придбати товар в повній кількості та безумовне зобовязання постачальника (відповідача) поставити товар у повній кількості рівними частками на протязі грудня 2016 року березня 2017 року. На даний час додаткова угода позивачем не підписана. 05.12.2016 року відповідач направив позивачеві підписану зі своєї сторони специфікацію та рахунок на оплату за № 415 від 05.12.2016 року для здійснення передоплати за 5400 кг товару «МЕБГІДРОЛІН». На даний час специфікація від 05.12.2016 року на «МЕБГІДРОЛІН» у кількості 5400 кг позивачем не підписана і товар не оплачено, що унеможливлює його поставку.

Відповідач також стверджує, що ним були направлені позивачеві окремі специфікації від 16.12.2016 року на поставку 600 кг, 1200 кг, 900 кг, 900 кг, товару «МЕБГІДРОЛІН» та виставлені рахунки на оплату №№ 255-258 від 16.12.2016 року, які на даний час позивачем не оплачені.

Відповідач вважає, що зі своєї сторони вчинив усі необхідні дії задля виконання умов договору № 85 у повному обсязі, але позивач ігнорує всі пропозиції відповідача.

Відповідач просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представниківсторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2016 року сторони уклали договір поставки № 85 (далі договір № 85), предмет якого визначили у розділі 1 «Предмет договору», що складається з пунктів 1.1 та 1.2.

Згідно пункту 1.1 договору №85, постачальник (відповідач) зобовязується передати у власність покупцю (позивачу) фармацевтичні субстанції, допоміжну сировину (далі товар) шляхом здійснення поставки товару партіями в асортименті, в кількості та по ціні згідно з Генеральною специфікацією, яка є невідємною частиною даного договору.

Згідно пункту 1.2 договору № 85, зміни в асортименті, в кількості та в ціні товару можливі лише за згодою сторін, що оформляється двостороннім підписанням нової додаткової угоди до даного договору та нової специфікації.

Вищевикладений зміст розділу 1 «Предмет договору» договору № 85 свідчить проте, що предметом двостороннього договору, яким є договір поставки, у даному випадку є зобовязання лише однієї сторони постачальника (відповідача), який зобовязується передати у власність покупцю (позивачу) фармацевтичні субстанції, допоміжну сировину (дали товар) шляхом здійснення поставки товару партіями в асортименті, в кількості та по ціні згідно із Генеральною специфікацією, яка є невідємною частиною даного договору.

Будь-які умови договору щодо зобовязань другої сторони двостороннього договору поставки покупця (позивача) у розділі 1 «Предмет договору» договору № 85 відсутні.

Таким чином, предмет договору № 85 складають лише зобовязання однієї сторони постачальника передати у власність покупцю товар шляхом здійснення його поставки партіями в асортименті, в кількості та по ціні згідно із Генеральною специфікацією, яка є невідємною частиною даного договору.

У генеральній специфікації до договору № 85 сторони визначили: назви товару (1) «МЕБГІДРОЛІН» (ДІАЗОЛІН), 2) ізоникотинова кислота, 3) Діоксидин); орієнтовну кількість (кг), відповідно, 14000, 10000, 400; ціну без ПДВ і з ПДВ; орієнтовну суму (грн. з ПДВ), відповідно 20649580, 5335200, 3367884, а всього загальну орієнтовну суму (грн. з ПДВ) 29352664, яка є загальною (орієнтовною) вартістю специфікації.

Вищезазначена загальна орієнтовна сума (вартість) Генеральної специфікації до договору №85, що розрахована, виходячи з орієнтовної кількості товару, який постачальник зобовязується передати у власність покупцю шляхом здійснення поставки товару партіями невизначеного обсягу у невизначені строки (періоди), відображена у пункті 3.1 договору №85 як загальна сума договору 29352664 грн.

Відсутність у договорі № 85 зобовязання покупця (позивача) прийняти (придбати) товар навіть в орієнтовній кількості на всю орієнтовну суму, зазначену в пункті 3.1 договору № 85 та в Генеральній специфікації до договору № 85, і сплатити за нього певну грошову суму підтверджується пунктом 3.10 договору № 85.

Згідно пункту 3.10 договору № 85, сторони домовились про відсутність зобовязання покупця придбати товар на всю (повну) суму, зазначену в пункті 3.1 договору.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 669 Цивільного кодексу України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між субєктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Згідно статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Виходячи з визначення господарської діяльності та господарських відносин, що містяться у статтях 1, 3 Господарського кодексу України, відносини сторін договору № 85 є господарськими відносинами, які регулюються Господарським кодексом України, а відтак договір № 85 є господарським договором.

Згідно частини другої статті 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною третьою статті 180 Господарського кодексу України встановлено, при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно частини четвертої статті 180 Господарського кодексу України,умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України,за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити)у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 266 Господарського кодексу України встановлено, що загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини четвертої статті 267 Господарського кодексу України, у разі якщо сторонами передбачено поставку товарів окремими партіями, строком (періодом) поставки продукції виробничо-технічного призначення є, як правило, квартал, а виробів народного споживання, як правило, - місяць. Сторони можуть погодити в договорі також графік поставки (місяць, декада, доба тощо).

З огляду на все вищевикладене, договір № 85 не є укладеним, оскільки в ньому відсутні передбачені законом умови, необхідні для його укладення.

Згідно пункту 8 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення.

Аналогічною є також правова позиція Вищого господарського суду України, викладена у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», згідно пункту 2.6 якої, не вважаються вчиненими правочини (укладені господарські договори), в яких (за якими) відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення.

Всупереч статей 180, 265, 266, 267 Господарського кодексу України та статей 669, 712 Цивільного кодексу України у договорі № 85 відсутня умова про предмет договору, який повинен визначати, зокрема, кількість товару, що зобовязується постачальник передати у встановлений строк (строки) у власність покупця та, відповідно ту ж кількість товару, що зобовязується покупець прийняти у встановлений строк (строки) і сплатити саме за ту (визначену в договорі чи специфікації, яка є невідємною частиною договору) певну кількість товару певну грошову суму.

Як зазначалося вище, пункт 1.1 розділу 1 «Предмет договору» визначає лише зобовязання постачальника передати у власність покупцю фармацевтичні субстанції, допоміжну сировину (далі - товар) шляхом здійснення поставки товару партіями (обсяг яких та строки поставки невизначені) в асортименті, в кількості та по ціні згідно із генеральною специфікацією, яка є невідємною частиною даного договору.

При цьому відсутнє зобовязання покупця прийняти товар, відсутнє визначення обсягу партій та строків (періодів) їх поставки як у договорі так і у генеральній специфікації, відсутнє зобовязання покупця сплатити за певну кількість товару певну грошову суму.

Відсутність будь-якого певного зобовязання покупця за договором № 85 перед постачальником підтверджується пунктом 3.10 договору № 85, в якому визначено, що сторони домовились про відсутність зобовязання покупця придбати товар на всю (повну) суму, зазначену в пункті 3.1 даного договору.

Тобто, відсутнє у договорі № 85 зобовязання покупця (позивача) прийняти (придбати) будь-яку певну кількість товару у продавця та сплатити певну грошову суму продавцю за якусь певну кількість товару.

У генеральній специфікації до договору № 85 визначена лише орієнтовна кількість товару, яку зобовязаний згідно пункту 1.1 договору № 85 постачальник передати у власність покупцю партіями, і яку (навіть в орієнтовному обсязі) не зобовязаний покупець прийняти та сплатити за нею певну грошову суму.

Сторони не визначили ні в договорі, ні у генеральній специфікації кількість партій товару, обсяг партій товару, строки (періоди) поставки партій товару. Хоча, виходячи з умов пункту 1.1 договору № 85, поставка певної кількості товару партіями має здійснюватися саме згідно з генеральною специфікацією, але у генеральній специфікації взагалі не згадуються партії товару, їх обсяг, строки (періоди) поставки партій товару, яку за договором поставки мав би передати постачальник та прийняти і оплатити покупець, а орієнтовна загальна кількість товару, яку постачальник зобовязаний поставити невідомо якими партіями і невідомо коли, та яку не зобовязаний прийняти та оплатити покупець.

Оскільки за таких умов (за таких обставин) договір № 85 є неукладеним, то безпідставними та необґрунтованими є позовні вимоги позивача щодо зобовязання відповідача укласти шляхом підписання уповноваженим представником та скріплення печаткою специфікації № 5 від 05.07.2016 року до договору № 85 на поставку позивачеві певної кількості товари «МЕБГІДРОЛІН» (600 кг) та щодо зобовязання відповідача виконати обовязок (односторонній) за договором № 85 в натурі шляхом здійснення поставки позивачеві товару «МЕБГІДРОЛІН» у кількості 600 кг.

За відсутності вчиненого правочину (укладеного договору поставки № 85) позивач фактично просить суд зобовязати відповідача вчинити окремий правочин (укласти окремий договір поставки на окрему партію товару «МЕБГІДРОЛІН» у кількості 600 кг), а саме: зобовязати відповідача укласти шляхом підписання та скріплення печаткою специфікацію, яка по суті й має бути (на думку позивача) підставою для зобовязання відповідача здійснити поставку не передбаченої договором № 85 партії товару «МЕБГІДРОЛІН» у кількості 600 кг позивачеві на умовах договору № 85, який не можна вважати укладеним з вищевикладених підстав.

Такі позовні вимоги позивача щодо зобовязання відповідача укласти з позивачем специфікацію, а по суті договір, та зобовязання здійснити за цією специфікацією (договором) поставку є неправомірними, безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Умовами договору № 85, який судом не вважається укладеним, не містять порядку здійснення процедури укладення специфікацій на поставку партії товару (партій товару), які позивач не зобовязувався приймати (придбавати) та сплачувати за них певні грошові суми, обсяг та періодичність поставки та прийняття яких не визначався сторонами.

Про специфікації на поставку партії (партій) товару у договорі № 85, який не є укладеним, згадується лише у пункті 4.1 розділу 4 «Базисні умови та строк поставки».

Згідно пункту 4.1 договору № 85, поставка здійснюється на умовах ЕХW м. Шостка, вул. Щербакова, буд. 1, згідно Інкотермс 2010 року, на протязі 30 календарних днів з дати підписання специфікації на поставку партії (партій) товару згідно даного договору. В будь-якому випадку поставка кожної партії товару повинна відбуватися з урахуванням робочого графіку покупця, за попереднім узгодженням з покупцем.

Тобто, у договорі № 85 специфікація на поставку партії (партій) товару, згадується лише в контексті визначення строку поставки партії товару, який мав обчислюватись з дати підписання такої специфікації.

Договір № 85 не містить умов щодо порядку складання специфікацій, щодо порядку узгодження між сторонами умов (змісту) специфікацій на поставку партії (партій) товару, в яких, зокрема, мала б визначатися узгоджена сторонами кількість товару у певній партії, оскільки договором не передбачена ні певна загальна кількість товару, яку зобовязується постачальник поставити (передати), а покупець придбати (прийняти) та сплатити певну грошову суму, ні кількість товару, яка має бути в окремій парті, ні строки (періоди) поставки партій товару.

Договором № 85 не визначено зобовязань сторін щодо узгодження умов специфікацій на поставку партії (партій) товару, не визначено обовязку жодної із сторін у будь-якому випадку підписати (укласти) специфікацію, запропоновану іншою стороною. За умов відсутності у договорі № 85 та генеральній специфікації до договору №85 зобовязань покупця щодо придбання будь-якої певної кількості товару, строків (періодів) та обсягу поставки партій товару, які б мали бути обовязково поставлені покупцем, за відсутності обовязку жодної із сторін договору підписувати (укладати) специфікації на невизначені договором партії товару, безпідставними та необґрунтованими є позовні вимоги позивача щодо зобовязання відповідача укласти специфікацію на певну кількість товару шляхом її підписання та щодо зобовязання здійснити поставку позивачеві не узгодженої ні договором № 85, ні генеральною специфікацією до договору № 85кількості товару, яка підлягає поставці відповідачем та підлягає прийняттю та оплаті позивачем.

Ні договором поставки № 85, який є неукладеним, ні законом не передбачено обовязку (зобовязання) однієї сторони договору укладати специфікації на окремі партії товару на вимогу іншої сторони.

За вищевикладених обставин, зважаючи на те, що договір № 85 є неукладеним, позовна вимога щодо зобовязання відповідача укласти специфікацію на поставку 600 кг товару «МЕБГІДРОЛІН» фактично є позовною вимогою щодо зобовязання відповідача вчинити правочин (укласти договір у вигляді специфікації № 5) на поставку 600 кг товару «МЕБГІДРОЛІН», а у другій позовній вимозі позивач просить відразу ж здійснити поставку за цим правочином договором (специфікацією № 5), зазначаючи умови поставки, які є в неукладеному договорі № 85, але відсутні в специфікації № 5 як в окремому договорі, а саме: на умовах базису поставки ЕХW (Франко-завод) м. Шостка, вул. Щербакова, буд. 1, згідно Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» Міжнародної торгової плати у редакції 2010 року.

Проте, позовна вимога щодо зобовязання укласти специфікацію № 5 від 05.07.2016 року як позовна вимога про зобовязання вчинити правочин (укласти договір поставки на поставку 600 кг товару «МЕБГІДРОЛІН») є безпідставною та неправомірною і не підлягає задоволенню, оскільки така вимога не є належним способом захисту прав та інтересів особи, згідно статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Однією з загальних засад цивільного законодавства, згідно статті 3 Цивільного кодексу України, є свобода договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Серед способів захисту, передбачених статтею 20 Господарського кодексу України, є установлення, зміни і припинення господарських відносин, але водночас, згідно частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини третьої статті 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

У даному випадку укладення договору (специфікації) не є обовязковим для сторін, а тому позовна вимога позивача про зобовязання відповідача укласти специфікацію в якості договору не підлягає задоволенню, а відтак не підлягає задоволенню і позовна вимога про зобовязання відповідача виконати обовязок за неукладеним договором № 85 щодо здійснення поставки позивачеві товару «МЕБГІДРОЛІН» у кількості 600 кг, визначеній у неукладеній (непідписаній) та неузгодженій специфікації № 5 від 05.07.2016 року.

Дії сторін щодо укладення шляхом підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками специфікацій №№ 1, 2, 4 від 18.02.2016 року, від 10.03.2016 року та від 28.04.2016 року до договору поставки № 85 не спростовують того факту, що договір № 85 є неукладеним, оскільки ними не усунуто недоліки змісту договору, який не містить істотних умов договору поставки, про що зазначено вище, а отже договір № 85 є неукладеним.

Дії сторін щодо укладення специфікацій №№ 1, 2, 4 до неукладеного договору № 85, а також щодо здійснення поставки і прийняття та оплати товару за цими специфікаціями суд розцінює як дії сторін по вчиненню окремих правочинів та виконанню сторонами їх умов, а не по виконанню невизначених істотних умов договору № 85, який є неукладеним.

Вцілому ж договір № 85 як не містив, так і не містить істотних умов договору, зокрема: щодо зобовязання покупця прийняти товар у будь-якій певній кількості та сплатити за нього певну грошову суму; щодо певної кількості товару, що підлягає поставці; щодо строків поставки партій товару та обсягу партій товару (кількості товару у партії); щодо порядку укладення (узгодження) специфікацій на окремі партії товару; щодо зобовязання сторін укладати специфікації на поставку окремих партій товару, обсяг та строки поставки яких не визначені договором.

Двосторонній договір, яким є договір поставки, у якому взагалі відсутні зобовязання покупця щодо придбання (прийняття) товару у будь-якій певній кількості та, відповідно, відсутні зобовязання щодо оплати певної кількості товару, відсутні умови щодо певної кількості підлягаючого поставці товару, відсутні обсяги партій товару та строки (періоди) їх поставки (при тому, що поставка товару має здійснюватися партіями), відсутні умови щодо порядку узгодження сторонами строків і обсягів поставки товару партіями, відсутні зобовязання (обовязки) сторін щодо укладання специфікацій на кожну окрему партію товару, не може вважатися укладеним, а відтак у позивача (покупця), у якого по суті відсутні зобовязання покупця як сторони за договором № 85, відсутні правові підстави для зобовязання відповідача (постачальника) укласти специфікацію № 5 до договору № 85, який є неукладеним, та одночасно здійснити поставку на підставі неукладеного договору.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина перша статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексуУкраїни визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду наперед встановленої сили.

На підставі всього вищевикладеного, позов задоволенню не підлягає у звязку з його безпідставністю, необґрунтованістю та неправомірністю.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 06.02.2017.

Головуючий суддя П.І. Левченко

Суддя В.В. Яковенко

Суддя Л.А. Костенко