ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"30" січня 2017 р. Справа № 911/3862/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд-2000", Терезинська селищна рада Білоцерківського району Київської області,

до відповідача приватного акціонерного товариства "Миронівське хлібоприймальне підприємство", м. Миронівка,

про стягнення 26 637,05 грн. збитків

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , уповноважений, довіреність від 20.01.2017 №7;

від відповідача: ОСОБА_2, уповноважений, довіреність від 05.09.2016;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Агротрейд-2000", Терезинська селищна рада Білоцерківського району Київської області, звернулося до господарського суду Київської області з позовом від 25.11.2016 до відповідача приватного акціонерного товариства "Миронівське хлібоприймальне підприємство", в якому просить суд стягнути з відповідача 26 637,05 грн. збитків, а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору №42 від 26.05.2016 складського зберігання зерна позивач передав на зберігання 520 274 кг зерна сої, а відповідач в свою чергу прийняв його на зберігання. За твердженням позивача, відповідач на його вимогу не повернув частину переданого на зберігання зерна сої у кількості 2 549 кг., внаслідок чого позивачу завдано збитки у розмірі вартості цього втраченого зерна, а саме 26637,05 грн., які він і просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.12.2016 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд-2000" прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/3862/16 та призначено розгляд справи в засіданні господарського суду на 10.01.2016.

05.01.2017 від приватного акціонерного товариства "Миронівське хлібоприймальне підприємство" до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву №408 від 29.12.2016, в якому відповідач позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд-2000" не визнає, обґрунтовуючи свою позицію наступним.

Зерно сої загальною масою 520 274 кг, яке відповідач прийняв для зберігання від позивача, на підставі договору від 26.05.2016 №42 складського зберігання зерна, зберігалось знеособлено відповідно до Інструкції "Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах", затвердженої наказом Мінагрополітики 13.10.2008 №661 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 18.11.2008 за №1111/15802 (далі- Інструкція). Так, відповідач твердить, що правомірно відвантажив позивачу зерно сої в масі 517 530 кг, оскільки враховуючи п.1.12 Інструкції "Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах" загальний розрахунковий убуток в масі сої, згідно формули наведеної в Інструкції, склав 2 809 кг (включаючи убуток від зниження вологості та зниження сміттєвої домішки), а фактичний загальний убуток у масі зерна сої склав 2 744 кг, що є менше від розрахункового - 2 809 кг. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що при відвантаженні продукції зауважень чи претензій від позивача стосовно проведених розрахунків убутку у масі зерна сої не надходило. На підставі наведеного, просить суд відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд-2000" про стягнення збитків в розмірі 26 637,05 грн. повністю.

В судовому засіданні 10.01.2017 в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 23.01.2016, про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розпис.

23.01.2017 від товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд 2000" до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення від 23.01.2017 на відзив до позовної заяви, в яких позивач звертає увагу суду на те, що взаємовідносини між ТОВ "Агротрейд 2000" та ПрАТ "Миронівське ХПП" відбувались в три етапи: переоформлення зерна, зберігання та відвантаження зерна сої. Так, щодо переоформлення зерна, позивач вказує, що відповідно до вимог Інструкції якість зерна визначається на дату переоформлення і відповідає якості, що склалася в партії на момент переоформлення та зареєстрована в журналі №3ХС-49. Перед переоформленням зерна перший власник повинен повністю розрахуватись з підприємством за послуги з приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, вирішити питання щодо використання побічних продуктів і відходів, що належать йому. Виходячи з наведеного, позивач твердить, що ПАТ "МиронівськеХПП" під час переоформлення сої з ПСП "Переселенське-К" на ТОВ "Агротрейд 2000" не було списано убуток в масі від зниження вологості з попереднього власника.

Після оголошеної перерви в судове засідання 23.01.2017 зявились представники позивача та відповідача, які надали додаткові пояснення по суті справи. В порядку частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 30.01.2016, про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розпис.

27.01.2017 від приватного акціонерного товариства "Миронівське хлібоприймальне підприємство" надійшли додаткові письмові пояснення №22 від 26.01.2017, в яких відповідач вказує, що переоформлення, зберігання та відвантаження зерна сої ПрАТ "Миронівське ХПП" здійснювалось у повній відповідності до вимог Інструкції "Про проведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах" затвердженої наказом Мінагрополітики 13.10.2008 №661 та зереєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.11.2008 за №1111/15802 та умов договору №42 складського зберігання зерна укладеного 26.05.2016 між ПрАТ "Миронівське ХПП" та ТОВ "Агротрейд-2000".

Після оголошеної перерви в судове засідання 30.01.2017 зявились представники позивача та відповідача, які надали додаткові пояснення по суті справи.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд-2000" Терезинська селищна рада Білоцерківського району Київської області (далі - ТОВ "Агротрейд-2000"), до відповідача приватне акціонерне товариство "Миронівське хлібоприймальне підприємство", м. Миронівка (далі- ПАТ "Миронівське ХПП"), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

26.05.2016 між ПрАТ "Миронівське ХПП" (зерновий склад) та ТОВ "Агротрейд-2000" (поклажодавець) укладено договір №42 , відповідно до умов якого:

- поклажодавець зобов'язується передати зерно, а зерновий склад зобов'язується прийняти його на зберігання на умовах визначених цим договором (пункт 1.1 договору);

- якість зерна повинна відповідати державним стандартам та підтверджуватись посвідченням, яке видається зерновим складом. Поклажодавець або зерновий склад має право вимагати проведення перевірки його якості, витрати, пов'язані з проведенням перевірки якості зерна, несе сторона, що її зажадала. Прийом зерна відбувається відповідно до інструкції П-6, П-7 (пункт 2.1 договору);

- поклажодавець проводить завіз зерна на сушку згідно погодженим графіком (пункт 2.5 договору);

- зерновий склад приймає від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечує кількісне та якісне зберігання зерна та здійснює відпуск його поклажодавцю. Зерновий склад доводить якість зерна до погоджувальних кондицій (пункт 3.1 договору);

- зерновий склад надає поклажодавцю додаткові послуги зі зберігання зерна для уникнення псування і втрати його якості (пункт 3.2 договору);

- зерновий склад видає поклажодавцю складські документи на зерно не пізніше ніж наступного робочого дня після прийняття зерна на зберігання. У разі видачі простого або подвійного складського свідоцтва Зерновий склад повинен здійснити за рахунок поклажодавця страхування зерна від ризиків випадкової загибелі, пошкодження та втрат (пункт 3.3 договору);

- зерновий склад зобов'язується в строк по факту прийняти від поклажодавця 1000 тонн зерна сої вологістю та засміченістю згідно ДСТУ (пункт 4.4 договору);

- при відвантажені зерна поклажодавець зобов'язаний визнавати покращення якості зерна по вологості та сміттєвій домішці згідно "Інструкції про ведення обліку її оформлення операцій із зерном, продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах" затвердженої наказом Мінагрополітики №661 від 3.10.2008 (пункт 4.8 договору);

- строк зберігання зерна до 15.06.2016 (пункт 9.1 договору);

- договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до виконання сторонами зобов'язань (пункт 10.1 договору);

Надаючи юридичну кваліфікацію відносинам сторін, які виникли між ними у зв'язку з укладенням договору №40 від 18.01.2016, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми глави 66 Цивільного кодексу України, а також норми спеціального законодавства щодо даної сфери суспільних відносин - Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

В силу ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Відповідно до ч.2, 3 ст.26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

В силу ч.1 ст.37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Згідно із ч.1 ст.43 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

На виконання умов договору зберігання позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання зерно сої заліковою вагою 504 354,00 кг (сміттєва домішка 2,00, вологість 10,8) та 15 888,00 кг (сміттєва домішок 2,00, вологість 9,00), що підтверджується складськими квитанціями на зерно №№487, 492 від 27.05.2016 та 08.06.2016.

Відповідно до ч.1 ст.938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Відповідно до ч.1 ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати всіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Так, умовами договору складського зберігання зерна №42 від 26.05.2016 сторони передбачили, що зерновий склад приймає від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечує кількісне та якісне зберігання зерна та здійснює відпуск його поклажодавцю.

Так, згідно картки №165 від 27.05.2016 аналізу зерна партії вагою 504 354 кг, вологість складає 10,8%, засміченість 2%, стан зерна нормальний, зараженість не виявлена, згідно картки №280 від 07.06.2016 аналізу зерна (дата відбору зразка 07.06.2016) вага партії 15 8888 кг, вологість 9,00%, засміченість 2%, стан зерна нормальний, зараженість не виявлена.

Позивач твердив, а відповідач не заперечив, що під час відвантаження зерна сої відправку одного вагону було заборонено у зв'язку з наявністю в ньому карантинних об'єктів та перевищення вмісту смітної домішки, що також підтверджується ОСОБА_2 Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №60/10-6073/000322-В від 08.06.2016.

Між ПрАТ "Миронівське ХПП" (покупець) та ТОВ "Агротрейд-2000" (продавець) 09.06.2016 укладено договір купівлі-продажу №46, відповідно до умов якого продавець продає 6315 т. сої, а покупець оплачує за ціною 10 450,00 грн. за тону.

З Акту-розрахунку №175 від 09.06.2016 складеного ПрАТ "Миронівське ХПП" вбачається, що ПрАТ "Миронівське ХПП" здійснювало зберігання зерна сої, що належало ТОВ "Агротрейд-2000" в кількості 520 274 кг, з них: відвантажено 454 380 кг; придбано відповідно до договору купівлі-продажу №46 від 09.06.2016 - 63 150 кг, втрати у масі за рахунок пониження вологості складають 2549 кг., убуток у масі від зниження сміттєвої домішки зверх списаних за актами доробки цінних і непридатних відходів становить 260, а по факту 195 кг.; залишок по перерахуванню становить 520274 кг мінус 2744 (2549 кг плюс 195 кг) дорівнює 517530 кг. зерна сої.

Позивач твердив, що відповідач не повернув частину переданого на зберігання зерна сої у кількості 2 549 кг., внаслідок чого завдав позивачу збитки у розмірі вартості цього втраченого зерна, а саме 26 637,05 грн.

При цьому позивачем визначено правову природу стягуваної суми як збитки, положення про які регламентуються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з приписами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Системний аналіз ст. 22, 623 ЦК України, ст. 224, 225 ГК України дозволяє дійти висновку, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) противоправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Так, підставою для відшкодування збитків є вина особи, яка їх заподіяла, за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями винної особи і самими збитками.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що у спорах про відшкодування збитків обов'язок доведення відсутності вини покладається саме на кредитора, то позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт понесення збитків та розмір заявленої до стягнення суми збитків, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та збитками. За відсутності хоча б одного із наведених елементів складу господарського правопорушення відповідальність у вигляді збитків не настає.

На думку позивача, протиправність дій відповідача полягала зокрема в тому, що ПрАТ "Миронівське ХПП" під час переоформлення сої з ПСП "Переселенське-К" на ТОВ "Агротрейд-2000" враховуючи вимоги п.2.3 Розділу 5 Інструкції, повинно було списати убуток в масі від зниження вологості з попереднього власника (ПСП "Переселенське"), внаслідок проведення доробки в період його зберігання. Крім того, на думку позивача, відповідач безпідставно здійснив перерахунок кількості зерна, прийнятого безпосередньо від позивача, оскільки якісні характеристики зерна при передачі на зберігання відповідали діючим нормативам і не потребували жодної доробки.

З огляду на наведене, суд зазначає, що розділ 5 Інструкції регулює порядок переоформлення зерна від одного власника іншому, так відповідно до пункту 2.1 розділу 5 інструкції переоформлення зерна від одного власника іншому проводиться в їх присутності або в присутності уповноважених ними осіб згідно з заявою власника про переоформлення. У заяві вказуються культура, клас, обсяг переоформлення, реквізити нового власника.

Крім того, відповідно до пункту 2.4 розділу 5 Інструкції до заяви додаються складські документи і доручення, видається наказ керівника зернового складу (форма N 16), складається акт приймання-передавання зерна, який підписується в тристоронньому порядку (перший власник зерна, новий власник зерна і керівник зернового складу), оформляється договір складського зберігання зерна з новим власником.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обов'язок визначення якості зерна на момент переоформлення та реєстрації в журналі форми №ЗХС-49 породжується на підставі звернення власника до зберігача про проведення такого переоформлення.

Доказів звернення власника з такою заявою до ПрАТ "Миронівське ХПП" позивачем суду не подано, відтак позивачем не доведено вчинення відповідачем порушення норм договору чи/то інструкції.

Посилання позивача на п.2.6 розділу 5 Інструкції на те, що перед оформленням зерна перший власник повинен повністю розрахуватись з підприємством за послуги з приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, вирішити питання щодо використання побічних продуктів і відходів, що належать йому, є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 25.05.2016 між приватним сільськогосподарським підприємством "Переселенське-К"(продавець) та ТОВ "Агротрейд 2000"(покупець) укладено договір купівлі-продажу товару, відповідно до умов якого:

- продавець зобов'язується передати у власність покупця сою урожаю 2015 року, а покупець прийняти та оплатити його згідно умов цього договору (пункт 1.1 договору);

- товар поставляється в кількості 504 354 кг (пункт 2.1 договору);

- ціна товару за даним договором складає 10,30 грн., в тому числі ПДВ -1,72 грн. за 1 кг товару (пункт 3.1 договору);

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що сільськогосподарське підприємство "Переселенське-К" передало, а позивач прийняв 504 354+/- 10 кг зерна сої, що відповідає даним складської квитанції 487 від 27.05.2016.

Як вбачається з складської квитанції №487 від 27.05.2016, яка оформлена на підставі договору складського зберігання від 26.05.2016 №42 залікова вага зерна сої прийнятого на зберігання від ТОВ "Агротрейд 2000" складає 504 354 кг (що відповідає вазі зерна згідно договору купівлі-продажу), сміттєва домішка (2,0) та вологість (10,8), визначені не на дату отримання зерна від ПСП «Переселенське-К», а на дату переоформлення на ТОВ «Агротрейд-2000», про що свідчить копія Картки аналізу зерна №165 від 27.05.2016 (форма 47).

Враховуючи дані, зазначені в складській квитанції на зерно №487 від 27.05.2016 суд приходить до висновку, що відповідачем взято вірні вихідні показники для подальших розрахунків з позивачем, визначені на дату переоформлення (тобто на дату набуття зерна позивачем), а відтак здійснення або нездійснення розрахунків ХПП з попереднім власником зерна не стосується договірних зобовязальних відносин сторін заснованих на договорі №42 складського зберігання зерна від 26.05.2016, та з огляду на відсутність причино-наслідкового звязку не може завдати збитків позивачу.

Позивач твердив про те, що відповідачем проведено списання убутку маси зерна згідно формули, при цьому такому списанню не передувало фактичне здійснення будь-яких заходів, технологічних операцій щодо зменшення вологості та/або сміттєвої домішки (якими є очищення, сушіння, вентилювання, знезараження), в період зберігання зерна, що зокрема підтверджується відсутністю відображення у книгах кількісно-якісного обліку інвентаризації залишків за актами зачистки.

Крім того, зазначив, що при короткотривалому зберіганні ( 12діб) убуток в масі від зниження вологості в 0,5% є невластивим, також вказує, що соя не потребувала ніяких додаткових операцій з доробки і була сухою.

Відповідач в усних поясненнях зазначив, що ним не проводилось додаткових заходів сушіння зерна, а останнє зменшило вологість і відповідно втратило в масі у зв'язку з природними чинниками, зокрема зерно зберігалось літом, коли температура в навколишньому середовищі є достатньо високою.

Судом встановлено, що зберігання сої на складі відбувається у знеособленому вигляді як річ, визначена родовими ознаками (частина 2 ст. 184 ЦК України). Фактично формування партії сої, належної позивачу, і яка зберігалася відповідачем як зерновим складом, здійснювалося шляхом переоформлення 504354 кг сої з ПСП «Переселенське» (з вологістю 10,8 та сміттєвою домішкою 2,0) та шляхом самостійного завезення 15 920 кг сої (з вологістю 9,0 та сміттєвою домішкою 2,2), тобто середньозважена якість сої, належної позивачу (в кількості 520 274 кг) становила по вологості 10,74% та по сміттєвій домішці 2,01%. Разом із тим, видаток зерна від зберігача поклажодавцю відбувся з кращими показниками вологості (10,3%) та сміттєвої домішки (1,96), по відношенню до первісних, а відтак відповідач правомірно здійснив перерахунок убутку у масі сої у відповідності до пункту 1.12 розділу VIII Інструкції.

Суд зазначає, що відповідно до умов договору складського зберігання зерна №42 від 26.05.2016, а саме п. 4.8 сторони узгодили, що при відвантажені зерна поклажодавець зобов'язаний визнавати покращення якості зерна по вологості та сміттєвій домішці згідно "Інструкції про ведення обліку її оформлення операцій із зерном, продуктами його переробки на хлібоприймальинх та зернопереробних підприємствах" затвердженої наказом Мінагрополітики №661 від 3.10.2008.

Положеннями ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Щодо твердження позивача, що при короткотривалому зберіганні (12діб) убуток в масі від зниження вологості природним шляхом в 0,5% є невластивим, суд зазначає, що це голослівне твердження позивача, яке не підтверджене належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено розрахунок зміни маси зерна відповідно вимог Інструкції, зокрема за формулами передбаченими пункту 1.12 розділу VIII Інструкції, та те, що такий розрахунок здійснено арифметично вірно та у відповідності до вимог встановлених Інструкцією.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.623 Цивільного кодексу України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Аналіз умов договору та норм спеціального щодо спірних відносин Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» свідчить, що ними не врегульовано порядку розрахунку вартості зерна для визначення розміру збитків, які підлягають відшкодуванню поклажодавцю у випадку втрати, нестачі цього зерна.

А тому до спірних відносин, підлягають застосування загальні правила відшкодування збитків, закріплені, зокрема в ст.225 Господарського кодексу України та ст.623 Цивільного кодексу України.

Отже при визначенні розміру збитків мають враховуватись або ціни, що існували на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків або ціни, що існують на день винесення спірного рішення.

В порушення вищенаведених вимог чинного законодавства, позивачем розрахунок розміру збитків здійснений, виходячи з ціни, за якою відповідач придбав зерно у позивача на підставі договору №46 від 09.06.2016 купівлі-продажу зерна сої (10 45000 за 1тонну).

В договорі №42 від 26.05.16 надання послуг зерновим складом відсутні будь-які умови щодо порядку визначення ціни зерна, переданого на зберігання, у разі його нестачі або втрати.

Відповідно до ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Позивачем не доведено, що на день подання даного позову або на день винесення рішення ціна на спірне зерно, є саме такою, за якою відповідач придбав це зерно в червні 2016 року, та яка застосована позивачем при розрахунку заявлених до стягнення збитків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено розмір заявлених збитків.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Крім того, як зазначено в підп.2.3 п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного зясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем у справі на підставі належних та допустимих доказів не доведено повного складу цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків: розміру заявлених збитків, протиправної поведінки відповідача, наявності причино-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та заподіянням заявлених позивачем до відшкодування збитків та вини відповідача у завданні збитку позивачу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, у зв'язку з чим в задоволенні позову має бути відмовлено повністю.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

керуючись статтями 1, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові товариству з обмеженою відповідальністю "Агротрейд-2000" у справі № 911/3862/16 відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 08.02.2017.

Суддя О.В. Конюх