ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"08" лютого 2017 р.Справа № 11/5025/46/12

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Радченя Д.І., розглянувши заяву ліквідатора про стягнення коштів по справі порушеній за заявою Шепетівської обєднаної державної податкової інспекції, м.Шепетівка

до товариства з обмеженою відповідальністю „Вудекіп, м.Шепетівка

про визнання банкрутом

Представники:

Від кредиторів: - ОСОБА_1 представник ТОВ „Кей-Колект за дов. № 4943 від 29.09.16 р.;

- ОСОБА_2 - представник Шепетівського міськрайонного центру зайнятості за довіреністю № 20-01/37 від 09.01.14р.;

Від боржника: - не зявився;

Від ліквідатора: - ОСОБА_3 - представник ліквідатора за довіреністю від 06.09.16р.

Переможець торгів: - ОСОБА_4 фізична особа.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду області від 12.01.2012р. порушено провадження у справі про визнання банкрутом ТОВ "Вудекіп" м.Шепетівка в порядку ст.52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду області від 22.05.2012р. припинено процедуру ліквідації відсутнього боржника у справі №11/5025/46/12 про банкрутство ТОВ „Вудекіп, м. Шепетівка та суд перейшов до загальних процедур відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, передбачених Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Відкрито процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна боржника у справі №11/5025/46/12 арбітражного керуючого ОСОБА_5

Ухвалою господарського суду від 13.09.2012 року відповідно до ст. 15 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом затверджено реєстр вимог кредиторів та визнано, що вимоги кредиторів до боржника - ТОВ "Вудекіп" складають загалом суму 671820,36 грн.

Постановою господарського суду від 18.10.2012р. боржника визнано банкрутом, припинено процедуру розпорядження майном і відкрито ліквідаційну процедуру ТОВ „Вудекіп, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого ОСОБА_5

Ухвалою господарського суду від 18.01.2016 р. припинено з 10.08.2015 р. повноваження ліквідатора ОСОБА_5 та призначено ліквідатором боржника - ТОВ „Вудекіп, м. Шепетівка справі №11/5025/46/12 арбітражного керуючого ОСОБА_6

Строк ліквідаційної процедури у справі продовжувався, востаннє до 18.05.2017р.

29 листопада 2016 року ліквідатором ТОВ „Вудекіп ОСОБА_6 на розгляд суду подано заяву про стягнення з гр.ОСОБА_4 м.Шепетівка - 324 000, 00грн., що становлять вартість будівлі механічного цеху, яка була реалізована в ході ліквідаційної процедури на аукціоні, де переможцем торгів стала гр.ОСОБА_4

Свою заяву ліквідатор обґрунтовує тим, що 01.07.2014р. громадянкою ОСОБА_4 було придбано на аукціоні майно банкрута - будівля механічного цеху.

Проте, зважаючи на виявлені порушення законодавства під час проведення прилюдних торгів за заявою ліквідатора ухвалою суду від 01.06.2016р. результати відкритих торгів та укладений біржовий договір купівлі-продажу майна з аукціону від 01.07.2014р. визнані недійсними.

Враховуючи наведене, ліквідатор посилаючись на ч.1 ст.216 ЦК України та п.п.1, 2 ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який набрав чинності 19.01.2013р., зазначає, що згідно закону покупець (відповідач по справі) зобов'язаний повернути отримане в результаті торгів майно. Відповідно до акту обстеження БТІ Шепетівського району, придбане на аукціоні майно відсутнє.

Згідно зі статтею 12 Господарського процесуального кодексу України, ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарські суди розглядають справи про банкрутство за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Судом враховується, що Законом України № 4212-VI від 22.12.2011 р. "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який набрав чинності 19.01.2013р., внесено зміни до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - ОСОБА_7 № 2343-XII від 14.05.1992 р.) та викладено його в новій редакції.

Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 4212-VI від 22.12.2011 р. визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

За таких обставин, при розгляді даної справи, підлягає застосуванню положення Закону № 2343-XII від 14.05.1992 р..

Однак, пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 4212-VI від 22.12.2011 р. визначено, що положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи викладене вище, ухвалою суду від 05.12.2016р. заяву ліквідатора про стягнення з гр. ОСОБА_4 коштів по справі №11/5025/46/12 призначено до розгляду в засіданні суду з викликом повноважних представників кредиторів, ліквідаторів та покупця майна ОСОБА_4

Розгляд заяви відкладався.

Повноважний представник ліквідатора майна боржника в судовому засіданні подану заяву, проте вимог суду щодо подання письмового пояснення на поданий гр. ОСОБА_4 лист (пояснення) не надав.

Повноважний представник заставного кредитора ТОВ „Кей-Колект м.Київ в судовому засіданні просить суд розглядати подану ліквідатором заяву по суті.

Присутній в судовому засіданні повноважний представник кредитора - Шепетівського міськрайонного центру зайнятості населення щодо розгляду поданої заяви покладаються на думку суду.

Переможець торгів гр.ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечує проти поданої заяви, через неотримання письмової відповіді ліквідатора на поданий нею лист - запит, тому вважає за недоцільне подальший розгляд цієї заяви в суді.

Попередній ліквідатор ОСОБА_5 в судове засідання за викликом не зявився, проте судом вжито належних заходів щодо його повідомлення про час та дату проведення судового засідання. Так, ухвала суду від 23.01.2017 року про відкладення судового засіданні по розгляду цієї заяви направлялась ОСОБА_5 за його поштовою адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте повернулась до суду без вручення адресату про причині: „за закінченням терміну зберігання.

Зважаючи на вжиття судом належних заходів щодо повідомлення усіх учасників процесу по даній справі, суд відповідно до ст.75 ГПК України вважає за належне розгляд справи провести за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення повноважних учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази судом враховується таке.

Згідно зі статтею 12 Господарського процесуального кодексу України, ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарські суди розглядають справи про банкрутство за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Судом враховується, що Законом України № 4212-VI від 22.12.2011 р. "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який набрав чинності 19.01.2013р., внесено зміни до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - ОСОБА_7 № 2343-XII від 14.05.1992 р.) та викладено його в новій редакції.

Згідно статті 2 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (нова редакція Закону) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

ОСОБА_7 має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов'язаних з банкрутством суб'єктів підприємницької діяльності, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.44 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом (нова редакція) спори, які виникають при проведенні та виконання результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядається в межах провадження справи про банкрутство.

Так, в ході розгляду справи про банкрутство боржника - ТОВ „Вудкекіп ухвалою господарського суду Хмельницької області від 01.06.2016р результати відкритих торгів та укладений біржовий договір купівлі-продажу майна з аукціону від 01.07.2014р. визнані недійсними.

Частиною 1, 3 ст.216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все те, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставить в залежність від добросовісності сторін угоди.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійним, є недійсним з моменту його вчинення.

Пунктом 5,10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року № 9 визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права за законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена стороні недійсного правочину.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, сторонами така вимога (двостороння реституція) не предявлялась і судом при прийнятті відповідної ухвали не застосовувалась.

Так, предметом поданої ліквідатором заяви є вимога про стягнення (повернення) з покупця ОСОБА_4 коштів в сумі 324000 грн., що складають вартість будівлі механічного цеху боржника, яка була реалізована на торгах 01.07.2014 року і яка станом на 24.02.2016 року згідно акту № 46 обстеження земельної ділянки за адресою вул.Ломоносова, 1Б в смт.Гриців, Шепетівського району, Хмельницької області проведеного Шепетівським бюро технічної інвентаризації, відсутня.

При цьому, судом звертається увагу заявника на те, що згідно п.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.3 Закону України від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Порядком використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна (Затвердженого наказом міністерства юстиції України 14.12.2012 № 1844/5) визначено процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно записів з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відомості Реєстрів використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про обтяження речових прав на нерухоме майно, у тому числі обтяжень податковою заставою, під час проведення державної реєстрації прав з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв/запитів на отримання інформації з Державного реєстру прав.

Відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв /запитів на отримання інформації з Державного реєстру прав (п.3 Порядку).

Пунктом п.1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, вчиненого безпосередньо судом 07 лютого 2017р. номер довідки 79786830 власником спірної будівлі є боржник товариство з обмеженою відповідальністю „Вудекіп, м.Шепетівка код. 34639309.

Тобто, фізична особа ОСОБА_4, яка сплатила на біржі вартість нерухомого майна 324000 грн., придбаного на аукціоні, так і не вчинила дій щодо реєстрації ( не переоформила) на себе право власності на придбане майно, як того вимагає чинне законодавство, отже не є власником спірного майна.

Долучений до матеріалів справи акт обстеження земельної ділянки за адресою, за якою була зареєстрована нерухомість будівля механічного цеху пл. 5320,7 кв.м. свідчить лише про відсутність на цій земельній ділянці спірної будівлі, проте будь-які докази, які б свідчили про те, що ця будівля була розібрана на будівельні матеріали саме гр.ОСОБА_4, яка і мала б відшкодувати боржнику її вартість, в ході розгляду цієї заяви не добуто.

Підсумовуючи викладене, суд встановив, що гр.ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не набула права власності на спірне майно, вартість якого вимагає повернути до ліквідаційної маси ліквідатор у справі про банкрутство боржника, тому підстави для стягнення його вартості в межах порушеної справи наразі відсутні.

Крім того, відмовляючи в задоволені поданої заяви суд приймає до уваги той факт, що заявником боржником в особі ліквідатора не були вчинені дії щодо повернення громадянці ОСОБА_4 сплачених нею коштів в сумі 324000 грн.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись Законом.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 3-1, 22-34, Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції чинній до 19.01.2013 року ст. 44, 55 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції чинній з 19.01.2013 року, ст.4-1, ст.12, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ліквідатора ТОВ „Вудекіп, м.Шепетівка про стягнення з гр.ОСОБА_4В м.Шепетівка коштів в сумі 324000 грн. на користь ТОВ „Вудекіп по справі №11/5025/46/12 за заявою Шепетівської обєднаної державної податкової інспекції Державно фіскальної служби у Хмельницькій області м.Шепетівка до товариства з обмеженою відповідальністю „Вудекіп, м.Шепетівка про визнання банкрутом відмовити.

Суддя Радченя Д.І.

Віддруковано 10 прим.:

1 - до справи;

2 - Шепетівській ОДПІ Хмельницької області - на адресу: м. Шепетівка, вул. Островського, 4;

3 - Хмельницькому обласному відділенню ФССТВП, - на адресу: м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 18;

4 - ПАТ "Дельта Банк" - на адресу: м.Київ, вул. Фрунзе, 39;

5 - ОСОБА_4, 30403, м. Шепетівка, вул. Рибака, 28 - надати ;

6 - ОСОБА_5 АДРЕСА_1

7 - Шепетівському РЦЗ - надати;

8 - Головному управлінню юстиції - м. Хмельницький, вул. Грушевського ,97;

9 - ТОВ "Кей колект" - надати

10 - ліквідатору ОСОБА_6 - надати.