РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017Справа № 910/30683/15
За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 1 987 927,83 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Замкова М.О. (представник за довіреністю № 210 від 22.12.2016р.);

від відповідача: Єгоров В.С. (представник за довіреністю №14-137 від 13.05.2016р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - відповідач) суми в розмірі 1 987 927,83 грн., з яких 325 286,77 грн. пені, 1 434 215,33 грн. інфляційних втрат та 228 425,73 грн. 3% річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору на розподіл природного газу № 2014/Т-ПР від 28.01.2014р. належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання з оплати послуг з транспортування природного газу, у зв'язку з чим позивачем нараховано 325 286, 77 грн. пені, 1 434 215, 33 грн., втрат від інфляції та 228 425, 73 грн. 3% річних.

Представник відповідача в судових засіданнях проти задоволення позову заперечував, письмового відзиву на позовну заяву не надав.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Підченко Ю.О.) від 17.02.2016 року у справі №910/30683/15 позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 року рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року у справі №910/30683/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.11.2016р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 року та рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року у справі №910/30683/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Справа розглядається судом першої інстанції вдруге.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 17.11.2016р. справу №910/30683/15 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2016р. справу №910/30683/15 прийнято до свого провадження суддею Морозовим С.М. та призначено її до розгляду на 13.12.2016р.

На виконання вимог ухвали суду позивачем подано письмові пояснення з урахуванням постанови суду касаційної інстанції від 01.11.2016р., в яких він зазначає періоди та підстави нарахування пені та 3 % річних, крім того наводить ще один розрахунок інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, а також посилається на відсутність правових підстав для зменшення пені.

Відповідачем також подано письмові пояснення з урахуванням постанови суду касаційної інстанції від 01.11.2016р., відповідно до яких він вказує про наявність в матеріалах справи контррозрахунку заявлених до стягнення позивачем сум пені, інфляційних втрат та 3 % річних, який має бути врахований судом при винесенні рішення у даній справі, а також на наявність виняткових обставин, з якими закон пов'язує можливість суду зменшити суму пені та просить суд зменшити її розмір на 90%.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

В судовому засіданні 13.12.2016р. оголошено перерву до 17.01.2017р.

В судовому засіданні 17.01.2017р. оголошено перерву до 07.02.2017р.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 07 лютого 2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2014р. між позивачем (газорозподільне підприємство) та відповідачем (замовник) укладено Договір на розподіл природного газу № 2014/Т-ПР (надалі - Договір), відповідно до умов якого газорозподільне підприємство зобов'язується у 2014 та 2015 роках (редакція Додаткової угоди № 2 від 03.12.2014р.) надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбаченими умовами договору.

В подальшому між сторонами укладено додаткові угоди, якими вносилися відповідні зміни та доповнення до договору, а саме: № 1 від 14.04.2014 року та № 2 від 03.12.2014 року.

Відповідно до п. 3.1. Договору договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ визначаються в додатку № 1 до договору.

Згідно пункту 3.6. Договору обсяг протранспортованого природного газу ГРМ підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ, що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку.

У відповідності до пункту 3.7. Договору газорозподільне підприємство до 10-го числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний місяць, які підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газорозподільного підприємства.

Положеннями пункту 3.8. Договору замовник протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газорозподільному підприємству один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника (для юридичних осіб), або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до законодавства.

Акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством (пункт 3.10. Договору).

Згідно пункту 5.5. Договору оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами в договорі. У випадку недоплати за фактично протранспортнований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

В п. 2 Додаткової угоди № 2 від 03.12.2014р. до Договору сторони домовились доповнити п. 5.6. Договору наступним реченням: «Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.».

Відповідно до пункту 11.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 03.12.2014р. даний договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписів уповноважених представників сторін печатками, та розповсюджує свою дію на відносини сторін, що склалися з 01 січня 2014 року і діє в частині надання послуг до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газорозподільним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляду його умов. При цьому сторони повинні переоформити додаток № 1 до договору, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк.

На виконання умов укладеного договору, позивачем було надано відповідачу послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями підписаних уповноваженими представника та скріплених відтисками печаток сторін актів наданих послуг з транспортування газу, а саме: № 02/ПР від 28.02.2014 року; № 03/ПР від 31.03.2014 року; № 04/ПР від 30.04.2014 року; № 05/ПР від 31.05.2014 року; № 06/ПР від 13.10.2014 року; № 07/ПР від 13.10.2014 року; № 08/ПР від 31.08.2014 року; № 09/ПР від 30.09.2014 року; № 10/ПР від 31.10.2014 року; № 11/ПР від 30.11.2014 року; № 12/ПР від 31.12.2014 року; № 01/ПР від 31.01.2015 року; № 02/ПР від 28.02.2015 року; № 03/ПР від 31.03.2015 року; № 04/ПР від 30.04.2015 року; № 05/ПР від 31.05.2015 року; № 06/ПР від 30.06.2015 року; № 07/ПР від 31.07.2015 року; № 08/ПР від 31.08.2015 року; № 09/ПР від 30.09.2015 року; № 10/ПР від 31.10.2015 року.

Судом встановлено, що замовник в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманих послуг з транспортування природного газу газорозподільними мережами за період з лютого 2014 року по жовтень 2015 року, а саме відповідач здійснював оплату отриманих послуг з порушенням встановленого договором терміну розрахунків оплати, що підтверджується доданими до матеріалів справи оборотно-сальдовими виписками за січень 2014 року - листопад 2015 року та підписаним і скріпленим печатками сторін актом звірки розрахунків за договором за період з 01.01.2014р. по 30.11.2016р. та не заперечується відповідачем.

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором на розподіл природного газу № 2014/Т-ПР від 28.01.2014р. щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг з транспортування газу у зв'язку з чим, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 325 286,77 грн. пені, 1 434 215,33 грн. інфляційних втрат та 228 425,73 грн. 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору року позивачем були надані замовнику послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а відповідачем в свою чергу були прийняті надані послуги, що підтверджується Актами наданих послуг з транспортування газу, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень в добровільному порядку, проте відповідачем була здійснена оплата за надані послуги з простроченням платежу, що підтверджується оборотно-сальдовими виписками за січень 2014 року - листопад 2015 року та підписаним і скріпленим печатками сторін актом звірки розрахунків за договором за період з 01.01.2014р. по 30.11.2016р. та не заперечується відповідачем.

Судом встановлено, що відповідач у передбачений Договором строк свого обов'язку по внесенню оплати за надані позивачем послуги не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2.1. Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом V договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції у своїй постанові від 01.11.2016р. вказав на те, що при їх ухваленні суди не дослідили усіх обставин справи, з наданням оцінки усім зібраним у справі доказам, що є суттєвим для правильного вирішення цього спору. Обмежившись посиланням на порушення відповідачем умов спірного договору на розподіл природного газу і невчасне проведення ним розрахунків за надані послуги, місцевий господарський суд, належним чином не дослідив та не перевірив розрахунок заявлених до стягнення сум, підстави їх нарахування; не встановлював періоди, за який ці суми були нараховані.

Згідно п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р. огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

З огляду на викладене, враховуючи приписи викладених вище норм законодавства України та вказівки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 01.11.2016р., судом перевірено розрахунок пені позивача та контррозрахунок відповідача за заявлений позивачем період та з'ясовано, що при здійсненні розрахунку пені за актом № 11/ПР наданих послуг з транспортування газу від 30.11.2014р. позивачем не було враховано всі періоди та суми заборгованості з урахуванням здійсненої відповідачем оплати вартості послуг, що призвело до зменшення нарахованої пені.

Відтак, з огляду на відсутність в матеріалах справи письмового клопотання сторони про можливість суду виходити за межі позовних вимог (ст. 83 ГПК України), суд при здійсненні розрахунку перевіряє правильність здійсненого розрахунку позивача щодо тих періодів та сум, які визначені у його розрахунку.

Так, за розрахунком позивача сума пені за вказаним актом за період з 21.11.2014р. по 27.01.2015р. з урахуванням здійснених відповідачем оплат вартості наданих послуг становить 114 758,84 грн.

При цьому, судом враховано, що свого контррозрахунку пені за актом № 11/ПР наданих послуг з транспортування газу від 30.11.2014р. відповідач не надав.

Судом перевірено наведений розрахунок та встановлено, що він відповідає наведеним вище нормам цивільного законодавства України та умовам договору та є арифметично правильним.

За актом № 12/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.12.2014р. за період з 21.01.2015р. по 27.01.2015р. обґрунтованою є сума пені в розмірі 48 226,04 грн. Вказаний розмір пені співпадає з розрахунком позивача, а також контррозрахунком відповідача.

За актом № 01/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.01.2015р. за період з 21.02.2015р. по 01.03.2015р. з урахуванням здійснених відповідачем оплат вартості наданих послуг обґрунтованою є пеня в розмірі 34 381,33 грн. Вказаний розмір пені співпадає з розрахунком позивача, а також контррозрахунком відповідача.

За актом № 02/ПР наданих послуг з транспортування газу від 28.02.2015р. за період з 21.03.2015р. по 01.04.2015р. з урахуванням здійснених відповідачем оплат вартості наданих послуг обґрунтованою є пеня в розмірі 119 311,92 грн. Вказаний розмір пені співпадає з розрахунком позивача, а також контррозрахунком відповідача.

За актом № 03/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.03.2015р. за період з 21.04.2015р. по 28.04.2015р. з урахуванням здійснених відповідачем оплат вартості наданих послуг обґрунтованою є пеня в розмірі 8 608,64 грн. Вказаний розмір пені співпадає з розрахунком позивача, а також не перевищує контррозрахунку відповідача.

За іншими актами та за інші періоди, пені позивачем не заявлено.

Таким чином, загальний розмір пені за прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання щодо оплати наданих позивачем послуг становить 325 286,77 грн.

Разом з тим, відповідач у своїх поясненнях звертає увагу суду на те, що компанія протягом оскаржуваного періоду була гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії та відповідно до положення Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, затвердженого Постановою НКРЕ №1000 від 02.08.2012р. компанія не могла вплинути на дію алгоритму, що вказує на відсутність його вини у неналежному виконанні взятих на себе зобов'язань, порушення позивачем строків надання актів наданих послуг. Крім того, відповідач вказує на те, що компанія є підприємством державного сектору економіки, на яке покладено обов'язок з формування ресурсу природного газу, що використовується для задоволення потреб населення та промислових споживачів. Одночасно, вказаним учасником судового процесу наголошено на скрутному фінансовому становищі підприємства, на підтвердження чого представлено копію звіту про фінансові результати за 2014р., що в сукупності зумовлює застосування ст. 233 ГК України та 83 ГПК України та просить суд зменшити розмір пені на 90%.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для зменшення пені з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За змістом п. 1 Постанови №705 від 25.07.2012р. Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованими постачальниками природного газу є суб'єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії); гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Однак, посилання відповідача на положення Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, який було затверджено Постановою №1000 від 02.08.2012р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.08.2012р. №1445/21757, суд до уваги не приймає в якості відсутності вини відповідача за прострочення виконання свого грошового зобов'язання щодо оплати вартості наданих позивачем послуг, оскільки за умовами договору саме на відповідача було покладено обов'язок оплатити такі послуги, а за змістом ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання мають бути виконані належним чином.

Крім того, в п. 1.2. вказаного Алгоритму визначено, що його дія не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком гарантованого постачальника природного газу та його структурних підрозділів із власником природного газу, газотранспортними, газорозподільними підприємствами відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.

Не заслуговують на увагу суду, твердження відповідача про те, що позивач в порушення умов договору, систематично надавав акти наданих послуг з транспортування газу з запізненням, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження порушення позивачем строків надання йому вказаних актів, за відсутності яких наведені відповідачем обставини не можуть слугувати підставою для зменшення пені.

При цьому, за умовами п. 3.8. Договору, відповідач був не позбавлений права врегулювати це питання з позивачем відповідно до чинного законодавства України.

Господарським судом враховано, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" створене з метою сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей економіки України, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, повнішого задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах, про що зазначено в Указі №151/98 від 25.02.1998р. Президента України "Про реформування нафтогазового комплексу України".

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" створене на базі 100 відсотків акцій державних акціонерних товариств, створених шляхом перетворення підприємств нафтогазового комплексу, що не підлягають приватизації, а також пакетів акцій відкритих акціонерних товариств нафтогазового комплексу, які відповідно до чинного законодавства залишені у державній власності.

Як зазначалось вище, Постановою №705 від 25.07.2012р. Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" віднесено до категорії гарантованих постачальників природного газу.

Тобто, з наведеного вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством на ринку природного газу, діяльність якого, насамперед, направлена на забезпечення інтересів населення та промислових споживачів природним газом, що забезпечує ефективне функціонування та розвиток нафтогазового комплексу України.

Одночасно, судом також прийнято до уваги, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу, а всі кошти, що надходять на рахунок останнього в рахунок погашення заборгованості за спожитий природний газ, спрямовуються за затвердженим алгоритмом у відсотковому співвідношенні на оплату заборгованості перед контрагентами.

Як вбачається зі звіту про фінансовий стан Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" станом на 31.12.2014р., господарська діяльність останнього є збитковою.

При цьому, позивачем не надано до матеріалів справи, зокрема, доказів на підтвердження відсутності грошових коштів на рахунках у банках, що в свою чергу унеможливлює виконання ним своїх зобов'язань за договором.

При розгляді питання щодо зменшення пені суд також має враховувати майнові інтереси і позивача, як кредитора, який при укладенні договору з відповідачем розраховував на належне виконання ним своїх обов'язків.

До того ж, як вказувалось вище, при розгляді заяв про зменшення неустойки слід також враховувати ступінь виконання основного зобов'язання.

Судом також враховано, що основний борг на теперішній час є погашеним в повному обсязі, що підтверджено представниками обох сторін протягом розгляду справи, проте відповідачем систематично протягом періоду березень 2014р. - квітень 2015р. було допущено прострочення оплати вартості наданих позивачем послуг, що, на думку суду, також впливало на фінансовий стан позивача, та повинно бути враховано при розгляді клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, суд зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

В рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

При розгляді заяви позивача щодо зменшення суми пені, суд також виходить з того, що позивачем за актом № 11/ПР наданих послуг з транспортування газу від 30.11.2014р. заявлено значно менший розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача, натомість зменшення пені на 90% буде суперечити принципам добросовісності, розумності та справедливості.

В будь-якому разі, при розгляді питання щодо зменшення пені, суд виходить з того, що за змістом ст. 83 ГПК України це є правом та прерогативою суду, яке може бути реалізовано за наявності виняткових обставин, проте при розгляді даної справи, судом таких обставин не встановлено.

З урахуванням викладеного, в задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені на 90% слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача 1 434 215,33 грн. інфляційних втрат та 228 425,73 грн. 3% річних, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Згідно з п. п. 3.1., 3.2., 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, враховуючи приписи викладених вище норм законодавства України та вказівки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 01.11.2016р., судом перевірено розрахунки інфляційних втрат позивача та контррозрахунок відповідача нарахованих сум за заявлений позивачем період та встановлено, що за деякими актами позивачем нараховано суму інфляційних втрат за більший період прострочення та на суму заборгованості, яка станом на дату нарахування мала більше значення, а за деякими актами, навпаки позивачем нараховано інфляційні втрати на суми боргу, що мали менше значення.

Так, за актом № 02/ПР наданих послуг з транспортування газу від 28.02.2014р. за період з 01.04.2014р. по 07.05.2014р. сума боргу станом на 15.04.2014р. становила 960 850,69 грн., що також підтверджується підписаним та скріпленим печаткою позивача актом звірки розрахунків за договором за період з 01.01.2014р. по 30.11.2016р. (надалі - акт звірки), натомість позивач помилково нараховує суму інфляційних втрат на суму 1 936 586,45 грн.

У зв'язку з чим, за розрахунком суду сума інфляційних втрат за актом № 02/ПР наданих послуг з транспортування газу від 28.02.2014р. за період з 01.04.2014р. по 07.05.2014р. становить 31 708,07 грн. (960 850,69 х 103,3% - 960 850,69);

За актом № 03/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.03.2014р. за період з 01.05.2014р. по 29.05.2014р., позивач нараховує інфляційні втрати на суму боргу в розмірі 4 352 700,07 грн., тоді як відповідно до акту звірки сума боргу станом на 15.05.2014р. становила 4 599 202,79 грн., відтак і розмір інфляційних втрат буде більший (174 769,71 грн. за розрахунком суду), проте, з огляду на відсутність в матеріалах справи письмового клопотання сторони про можливість суду виходити за межі позовних вимог (ст. 83 ГПК України), розмір інфляційних втрат, який підлягає до стягнення з відповідача становить 165 402,60 грн.

За актом № 04/ПР наданих послуг з транспортування газу від 30.04.2014р. за період з 01.06.2014р. по 27.06.2014р., позивач нараховує інфляційні втрати на суму боргу в розмірі 4 302 891,02 грн., тоді як відповідно до акту звірки сума боргу станом на 15.06.2014р. становила 4 326 637,14 грн., відтак і розмір інфляційних втрат буде більший (43 266,37 грн. за розрахунком суду), проте, з огляду на ст. 83 ГПК України, розмір інфляційних втрат, який підлягає до стягнення з відповідача становить 43 028,91 грн.

За актом № 05/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.05.2014р. за період з 01.07.2014р. по 31.07.2014р. сума інфляційних втрат за розрахунком позивача становить 18 991,46 грн., тоді як за контррозрахунком відповідача сума інфляційних втрат за вказаний позивачем період становить 21 669,98 грн., а за період з 01.08.2014р. по 31.08.2014р. позивач такі нарахування не здійснює, відтак з урахуванням ст. 83 ГПК України, розмір інфляційних втрат, який підлягає до стягнення з відповідача становить 18 991,46 грн.

Судом також встановлено, що позивач помилково нараховує суму інфляційних втрат за червень та липень 2014р. за актами № 06/ПР наданих послуг з транспортування газу від 13.10.2014р. та № 07/ПР наданих послуг з транспортування газу від 13.10.2014р., оскільки за змістом п. 5.5. Договору та п. 2 Додаткової угоди № 2 від 03.12.2014р. до Договору, якою доповнено п. 5.6. Договору, прострочення оплати вартості наданих позивачем послуг у відповідача виникло з 21 числа наступного місяця за розрахунковим, тобто з 21.11.2014р.

При цьому, суд також зазначає, що за умовами п. 3.8. Договору, позивач у випадку відмови відповідача від підписання вказаних актів, був не позбавлений права врегулювати це питання з відповідачем відповідно до чинного законодавства України, в тому числі в судовому порядку, а посилання позивача на те, що дохід від надання послуг визначається за датою складання акту (п. 44.1 ст. 44 ПК України) та що первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції (ст. 9 закону України № 996 від 16.07.1999р.) не приймаються судом, оскільки датою вказаних актів (первинних документів) є 13.10.2014р. (дата прийняття вказаних в актах послуг), а обов'язок у відповідача оплатити надані послуги у відповідача за умовами договору визначено до 20 числа наступного місяця.

Оскільки позивачем нараховано інфляційні втрати за актами № 06/ПР наданих послуг з транспортування газу від 13.10.2014р. та № 07/ПР наданих послуг з транспортування газу від 13.10.2014р. за період 01.08.2014р. по 30.09.2014р. (акт № 06/ПР) та за період з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. (акт № 07/ПР), за відсутності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання та з урахуванням п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума інфляційних нарахувань за червень та липень 2014р. є необґрунтованою та заявлена позивачем передчасно.

За актом № 08/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.08.2014р. за період з 01.10.2014р. по 30.11.2014р., позивач нараховує інфляційні втрати на суму боргу в розмірі 6 819 744,77 грн., тоді як сума боргу відповідно до акту звірки станом на 15.10.2014р. становить 228 023,86 грн., яка була повністю погашена відповідачем 20.10.2014р.

Свого контррозрахунку суми інфляційних втрат за вказаним актом відповідач не надав.

За таких обставин, за розрахунком суду сума інфляційних втрат за вказаним актом становить 5 472,57 грн. (228 023,86 х 102,4% - 228 023,86).

За актом № 09/ПР наданих послуг з транспортування газу від 30.09.2014р. позивач нараховує суму інфляційних втрат на суму 4 587 163,04 грн. (01.11.2014р. - 30.11.2014р.) та на суму 3 054 754,99 грн. (01.12.2014р. - 18.12.2014р.), тоді як згідно акту звірки сума боргу станом на 03.11.2014р. становила 876 476,10 грн., яка була повністю погашена відповідачем 03.12.2014р.

З урахуванням викладеного, обґрунтованою за вказаним актом є сума інфляційних втрат в розмірі 16 653,05 грн. (876 476,10 х 101,9% - 876 476,10), яка також співпадає з контррозрахунком відповідача.

За актом № 10/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.10.2014р. за період з 01.12.2014р. по 24.12.2014р. сума інфляційних втрат за розрахунком позивача, перевіреного судом становить 165 027,29 грн., оскільки правомірно нараховано останнім на всю суму послуг за актом (5 500 909,53 грн.), натомість відповідачем у своєму контррозрахунку інфляційні втрати нараховано з урахуванням здійсненої 18.12.2014р. оплати на суму 5 234 194,25 грн.

За актом № 11/ПР наданих послуг з транспортування газу від 30.11.2014р. за період з 01.01.2015р. по 27.01.2015р. позивач нараховує суму інфляційних втрат на суму боргу 2 936 554,27 грн., тоді як сума боргу станом на 15.01.2015 року становила 3 351 050,11 грн., відтак і розмір інфляційних втрат буде більший (103 882,55 грн. за розрахунком суду), проте, з огляду на ст. 83 ГПК України, розмір інфляційних втрат, який підлягає до стягнення з відповідача становить 91 033,18 грн. (за розрахунком позивача).

При цьому, суд не приймає вказану в контррозрахунку відповідача суму інфляційних втрат за цим актом, оскільки ним для її визначення взято суму боргу з урахуванням часткової сплати станом на 21.01.2015р.

За іншими актами та за інші періоди, інфляційних втрат позивачем не заявлено.

Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат, який підлягає до стягнення з відповідача становить 537 317,13 грн.

Судом також перевірено розрахунок позивача 3% річних та контррозрахунок відповідача заявлених сум.

Так, за актом № 02/ПР наданих послуг з транспортування газу від 28.02.2014р. за період з 21.03.2014р. по 30.03.2014р. з урахуванням часткових оплат відповідачем за розрахунком позивача, з яким також погодився і відповідач у своєму контррозрахунку сума 3 % річних становить 3 261,84 грн.

Суд не приймає розрахунку позивача 3 % річних за період з 31.03.2014р. по 22.04.2014р., оскільки при розрахунку, позивачем не враховано всіх здійснених відповідачем оплат вартості наданих ним послуг, з якими погодився останній в акті звірки, що призвело до завищення суми 3 % річних.

Відтак, в іншій частині за вказаним актом за контррозрахунком відповідача за період з 31.03.2014р. по 22.04.2014р., сума 3 % річних становить 2 473,29 грн., що разом становить 5 735,13 грн.

За актом № 03/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.03.2014р. за період з 21.04.2014р. по 29.05.2014р. за розрахунком позивача та з урахуванням ст. 83 ГПК України до стягнення з відповідача підлягає сума 3 % річних в розмірі 18 512,53 грн. (сума 3% річних менше, ніж в контррозрахунку відповідача).

За актом № 04/ПР наданих послуг з транспортування газу від 30.04.2014р. за період з 21.05.2014р. по 27.06.2014р. за розрахунком позивача та з урахуванням ст. 83 ГПК України до стягнення з відповідача підлягає сума 3 % річних в розмірі 15 155,45 грн. (сума 3% річних менше, ніж в контррозрахунку відповідача).

За актом № 05/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.05.2014р. за період з 21.06.2014р. по 17.08.2014р. за розрахунком позивача та з урахуванням ст. 83 ГПК України до стягнення з відповідача підлягає сума 3 % річних в розмірі 18 372,28 грн. (сума 3% річних менше, ніж в контррозрахунку відповідача).

Як було зазначено вище, при проведенні розрахунків інфляційних втрат, що також стосується нарахування 3 % річних, позивач за відсутності прострочення відповідача помилково нараховує суму 3 % річних за червень та липень 2014р. за актом № 06/ПР наданих послуг з транспортування газу від 13.10.2014р. (за період з 21.07.2014р. по 13.10.2014р.) та за актом № 07/ПР наданих послуг з транспортування газу від 13.10.2014р. (за період з 31.08.2014р. по 20.11.2014р.), оскільки за змістом п. 5.5. Договору та п. 2 Додаткової угоди № 2 від 03.12.2014р. до Договору, якою доповнено п. 5.6. Договору, прострочення оплати вартості наданих позивачем послуг у відповідача виникло з 21 числа наступного місяця за розрахунковим, тобто з 21.11.2014р.

За таких обставин, суд проводить розрахунок суми 3 % річних за актом № 07/ПР наданих послуг з транспортування газу від 13.10.2014р. в межах заявленого позивачем періоду, а саме з 21.11.2014р. по 03.12.2014р.

418,16 грн. = 423 973,27 (сума боргу з урахуванням часткових оплат відповідачем) х 3% х 12 (кількість днів прострочення з 21.11.2014р. по 02.12.2014р.) : 365;

17,72 грн. = 215 611,80 (сума боргу з урахуванням часткових оплат відповідачем) х 3% х 1 (кількість днів прострочення 03.12.2014р.) : 365;

З урахуванням викладеного, сума 3 % річних за актом № 07/ПР наданих послуг з транспортування газу від 13.10.2014р. становить 435,88 грн. В іншій частині сума 3 % річних за вказаними актами є необґрунтованою та заявлена позивачем передчасно.

За актом № 08/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.08.2014р. за період з 21.09.2014р. по 20.10.2014р., розмір 3% річних за контррозрахунком відповідача, перевіреного судом, становить 5 393,71 грн.

Суд не приймає розрахунку позивача 3 % річних за цим актом, оскільки при розрахунку, позивачем не враховано всіх здійснених відповідачем оплат вартості наданих ним послуг, з якими погодився останній в акті звірки, що призвело до завищення суми 3 % річних.

За актом № 09/ПР наданих послуг з транспортування газу від 30.09.2014р. за період з 21.10.2014р. по 03.12.2014р. розмір 3% річних за контррозрахунком відповідача, перевіреного судом, становить 4 779,94 грн.

Суд не приймає розрахунку позивача 3 % річних за цим актом, оскільки при розрахунку, позивачем не враховано всіх здійснених відповідачем оплат вартості наданих ним послуг, з якими погодився останній в акті звірки, що призвело до завищення суми 3 % річних.

За актом № 10/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.10.2014р. за період з 21.11.2014р. по 24.12.2014р. за розрахунком позивача та з урахуванням ст. 83 ГПК України до стягнення з відповідача підлягає сума 3 % річних в розмірі 14 631,43 грн. (сума 3% річних менше, ніж в контррозрахунку відповідача).

За актом № 11/ПР наданих послуг з транспортування газу від 30.11.2014р. за період з 21.12.2014р. по 27.01.2015р. за розрахунком позивача та з урахуванням ст. 83 ГПК України до стягнення з відповідача підлягає сума 3 % річних в розмірі 12 295,59 грн. (сума 3% річних менше, ніж в контррозрахунку відповідача).

За актом № 12/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.12.2014р. за період з 21.01.2015р. по 27.01.2015р. за розрахунком позивача, з яким також погодився відповідач у своєму контррозрахунку, сума 3 % річних становить 5 167,08 грн.

За актом № 01/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.01.2015р. за період з 21.02.2015р. по 01.03.2015р. за розрахунком позивача, з яким також погодився відповідач у своєму контррозрахунку, сума 3 % річних становить 2 644,72 грн.

За актом № 02/ПР наданих послуг з транспортування газу від 28.02.2015р. за період з 21.03.2015р. по 01.04.2015р. за розрахунком позивача, з яким також погодився відповідач у своєму контррозрахунку, сума 3 % річних становить 5 965,60 грн.

За актом № 03/ПР наданих послуг з транспортування газу від 31.03.2015р. за період з 21.04.2015р. по 28.04.2015р. за розрахунком позивача, з яким також погодився відповідач у своєму контррозрахунку, сума 3 % річних становить 430,42 грн.

За іншими актами та за інші періоди, пені позивачем не заявлено.

Таким чином, загальний розмір 3 % річних, який підлягає до стягнення з відповідача становить 109 519,76 грн.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/30683/15 підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 325 286,77 грн. пені, 537 317,13 грн. інфляційних втрат та 109 519,76 грн. 3% річних.

Щодо розподілу судових витрат суд відзначає наступне.

Судовий збір у розмірі 14 581,85 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням того, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Згідно пункту 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За таких обставин, в частині вимог позивача, в задоволенні яких судом відмовлено, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає сума судового збору в розмірі 16 760,77 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016р. у даній справі та судовий збір в розмірі 18 284,48 грн. за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016р., що разом становить 35 045,25 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720, адреса: 01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (ідентифікаційний код 03340920, адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 2) 325 286,77 грн. (триста двадцять п'ять тисяч двісті вісімдесят шість гривень 77 коп.) пені, 537 317,13 грн. (п'ятсот тридцять сім тисяч триста сімнадцять гривень 13 коп.) інфляційних втрат, 109 519,76 грн. (сто дев'ять тисяч п'ятсот дев'ятнадцять гривень 76 коп.) 3 % річних та 14 581,85 грн. (чотирнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят одну гривню 85 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (ідентифікаційний код 03340920, адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 2) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720, адреса: 01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6) 35 045,25 грн. (тридцять п'ять тисяч сорок п'ять гривень 25 коп.) судових витрат.

5. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.02.2017р.

Суддя С.М. Морозов