РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017Справа №910/20844/16
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- ОСОБА_1

про визнання нікчемного договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року недійсним та застосування наслідків його недійсності

Представники сторін:

від позивача Подлозний А.Ю. - представник за довіреністю № б/н від 14.12.2016 р.;

від відповідача: Андреєв О.В. - представник за довіреністю № 1003 від 22.03.2016 р.

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про визнання нікчемного договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року, укладений між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" є нікчемним, а тому позивач просить суд визнати недійним договір купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року, застосувати до сторін наслідки недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року та зобов'язати відповідача повернути позивачу оригінали договорів переданих на виконання договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.11.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.12.2016 р.

В судове засідання 05.12.2016 р. представник третьої особи не з'явився, вимоги ухвали суду від 16.11.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача виконав вимоги ували суду від 16.11.2016 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.12.2016 р. розгляд справи відкладено на 16.01.2017 р., у зв'язку із неявкою представника третьої особи у судове засідання.

13.01.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав документи по справі.

В судове засідання 16.01.2017 р. представник третьої особи не з'явився, вимоги ухвали суду від 16.11.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.01.2017 р. розгляд справи відкладено на 30.01.2017 р., у зв'язку із неявкою представника третьої особи у судове засідання.

В судове засідання 30.01.2017 року представник третьої особи не з'явився, вимоги ухвали суду від 16.11.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача надав суду додаткові докази по справі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

18.06.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №2706/0608/88-242, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, к розмірі 215 890 доларів США на строк з 18.06.2008 року по 18.06.2018 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Заборгованість позичальника за кредитним договором забезпечувалась:

- іпотечним договором №2706/0608/88-242-Z-1, укладеним з ОСОБА_1 та посвідченим 18.06.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим №1774, предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_1,

- договором поруки №2706/0608/88-242-Р-1 від 18.06.2008 року, укладеним з ОСОБА_1,

- договором застави майнових прав №2706/0608/88-242-Z-2 від 18.06.2008 року, укладеним з ОСОБА_1, предметом застави за яким є майнові права на грошові кошти (вклад).

25.05.2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (продавець) та публічним акціонерним товаристом «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №1306, 1307, відповідно до умов якого продавець надав кредити позичальникам за кредитними договорами (в тому числі, за кредитним договором №2706/0608/88-242 від 18.06.2008 року та договорами які забезпечують його виконання), та відступає право вимоги за такими договорами на користь покупця на умовах, що визначені у цьому договорі.

13.03.2014 року кредитним комітетом АТ «Дельта Банк» прийнято рішення, яке затверджене протоколом №14/52-3 в якому вирішено: 1. за умови внесення на транзитний рахунок 2909% позичальника, по кредитному договору №2706/0608/88-242 від 18.06.2008 року, суми не менше ніж 115 000 дол. США. 2. Управлінню адміністрування активних операцій фізичних осіб підготувати договір про розірвання договору іпотеки договором №2706/0608/88-242-Z-1 від 18.06.2008 року. 4. на залишкову суму боргу по кредитному договору №2706/0608/88-242 від 18.06.2008 року відступити право вимоги факторинговій компанії ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» або іншій факторинговій компанії погодженій із банком за ціною відступлення 5 000 грн.

У зв'язку з вищезазначеним, між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (іпотекодержатель) та громадянином України ОСОБА_1 (іпотекодець) укладено договір від 12.05.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим №3433, про розірвання іпотечного договору №2706/0608/88-242-Z-1 посвідчений 18.06.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим №1774.

Підставою розірвання договору іпотеки, є погашення позичальником частини заборгованості по кредиту в сумі не менше ніж 115 000,00 дол. США.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позичальник сплатив вказану суму.

15.05.2014 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого продавець продає (відступає) право вимоги та передає його покупцю, а покупець купує право вимоги, прийнявши їх сплативши загальну купівельну ціну.

Відповідно до п.1.1 договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року загальна купівельна ціна є сумою всіх цін за права вимоги, зазначених у додатку 1 та становить 5 000,00 грн.

Відповідно до додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року (Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги), позичальником є ОСОБА_1, кредитний договір: №2706/0608/88-242 від 18.06.2008 року із всіма змінами та доповненнями, права вимоги: загальна сума вимог, які виникли і нараховані за кредитним договором на день укладення договору складає 93565,29 дол. США, що складає 1 100 752,00 грн., купівельна ціна: за право вимоги за кредитним договором становить 5 000,00 грн.

Згідно з п.2.3 договору, права вимоги переходять від продавця до покупця (далі - відступлення), та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

15.05.2014 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" підписано акт приймання-передачі прав вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року, в якому зазначено, що продавець продав (відступив) покупцю, а покупець прийняв права вимоги за кредитним договором №2706/0608/88-242 від 18.06.2008 року із всіма змінами та доповненнями до нього, укладеним з ОСОБА_1, разом з правом вимоги виконання забов'язань за кредитним договором покупцю передано оригінали кредитного договору з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всі інші документи, що підтверджують видачу позичальнику за кредитним договором, цим актом продавець та покупець підтверджують, що покупець сплатив продавцю погоджену сторонами купівельні ціну, яка становить 5 000,00 грн.

У відповідності до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положенням статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі постанови правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно якого з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015 № 147, строк здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" продовжено по 02.10.2015 включно.

Постановою Національного банку України від 02.10.2015 № 664 відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк".

Відповідно до ч. 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон), протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписами частини 3 статті 38 Закону встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі наказу № 67 від 11.03.2015 року створено комісію з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями.

В ході роботи вказаної комісії, оформленої протоколом №67 від 24.09.2015 року затвердженим Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» було виявлено ознаки нікчемності у розумінні пунктів 1,2 та 3 ч.3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме:

- договір купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року, укладений з товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія";

- договір від 12.05.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковалдьчуком С.П. за реєстровим №3433 про розірвання іпотечного договору №2706/0608/88-242-Z-1, укладеного з ОСОБА_1 та посвідченого 18.06.2008 року приватним нотаріусоми Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим №1774.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" , в особі Уповноваженого Фондом гарантування, зазначало, що уклавши договір купівлі-продажу прав вимоги від 15.05.2014 року, банк здійснив відчуження майнових прав, за ціною, значно нижчою від звичайну (оплата більш ніж на 99 % відрізняється від вартості майнових прав), що, на думку банку, є ознакою нікчемності правочину згідно з п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, банк:

- уклавши договір на описаних умовах, відмовився від власних майнових вимог до позичальника/іпотекодавця/поручителя, що зазначено у п.1 ч.1 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину,

- до дня визнання його неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання щодо передачі прав вимоги за кредитним договору новому кредитору без зустрічного отримання коштів у відповідній сумі, що також стало однією із підстав його неплатоспроможності та неможливості виконання грошових зобов'язань перед кредиторами, що зазначено у п.2 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Згідно приписів статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 2-3 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, в матеріалах справи відсутній звіт чи оцінка суб'єкта оціночної діяльності про дійсну вартість відступлених прав вимоги публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" на момент вчинення ним правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні новим кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія".

Крім того, прозивачем не надано додаток 1 (Перелік договорів та купівельна ціна за прва вимоги) до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року з якого можна було б встановити купівельну вартість, яку позивач сплатив на відступлене йому право за кредитним договором №2706/0608/88-242 від 18.06.2008 року.

Враховуючи, що в результаті виконання сторонами оспорюваного правочину були отримані результати - банком отримані кошти, а відповідачем отримано право вимоги, твердження позивача щодо безпідставного відчуження майна та/або відмови від власних майнових вимог є безпідставними, оскільки безоплатне відчуження майна та/або відмова від власних майнових вимог не можуть передбачати отримання коштів, як оплату за відчужене майно.

Твердження позивача про те, що останній надав відповідачу, що є кредитором банку, переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку є безпідставними, оскільки кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку. Відповідач як на дату укладення оспорюваного правочину так і пізніше не мав та не має жодних вимог до позивача та відповідно не може бути його кредитором. Крім того, позивачем не подано до суду жодного доказу щодо перебування відповідача в статусі кредитора банку та отримання ним в результаті укладення та виконання оспорюваного правочину переваг та пільг.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку, оскільки позивачем не доведено наявність обставин з якими закон пов'язує визнання укладеного між сторонами спору договору про відступлення права вимоги недійсним та наявність підстав нікчемності правочину, які встановлені частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позовна вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 14.02.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий