ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви без розгляду

"03" лютого 2017 р. Справа № 911/322/17

Суддя О.В.Конюх, розглянувши позовні матеріали

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВС ОСОБА_1» (01010, м. Київ, вул. І.Мазепи, 3, оф. 174, )

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Склад-Логістика» (08171, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Промислова, 3А, )

про визнання укладеним договору земельного сервітуту

ВСТАНОВИВ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «АВС ОСОБА_1», м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 31.01.2017 № 13/01 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Склад-Логістика», с. Хотів Києво-Святошинського району в якому просить суд визнати укладеним договір про встановлення земельного сервітуту від 03.01.2017 між ТОВ «АВС ОСОБА_1» та ТОВ «Склад-Логістика» в редакції, наведеній у позовній заяві.

Згідно із пунктами 3, 6 частини першої ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, якщо до позовної заяви не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до вимог частини першої ст. 56 ГПК України позивач зобовязаний при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів листом з описом вкладення. Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів. Таким чином, за змістом частини другої ст. 34 ГПК України єдиним належним доказом направлення сторонам копії позовної заяви є опис вкладення в лист.

На доказ надсилання товариством з обмеженою відповідальністю «АВС ОСОБА_1» копії позовної заяви відповідачу, подано опис вкладення у цінний лист від 31.01.2017, згідно якого відповідачу була направлена позовна заява про стягнення збитків, а не про визнання укладеним договору сервітуту.

Відповідно до вищевикладеного, суд робить висновок про те, що позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «АВС ОСОБА_1» не подано належних та допустимих доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 63 ГПК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин закон зобовязує позивача при зверненні до господарського суду довести наявність свого права і факт його порушення або оспорення з боку зобовязаної особи відповідача.

Згідно із пунктом 3 частини першої ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо: у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Суд звертає увагу на те, що в тексті позовної заяви позивач посилається на необхідність забезпечити свою потребу щодо проїзду транспорту по сусідній земельній ділянці відповідача як власника (площею 0,01 га кадастровий номер :01:011:0087), для чого власне позивачу як сервітуарію і потрібне встановлення сервітуту.

При цьому до позовної заяви додано копію пропозиції про укладення сервітуту від 02.01.2017 №02/01, до якої був доданий проект договору про встановлення земельного сервітуту від 03.01.2017, де позивач визначений сервітуарієм, відповідач власником, а предмет договору визначений як встановлення сервітуту відносно земельної ділянки площею 0,01 га кадастровий номер :01:011:0087 для забезпечення сервітуарію проїзду автомобілів до земельної ділянки сервітуарія площею 1,9296 га кадастровий номер 322487201:011:0088.

Разом із тим, в тексті договору сервітуту, наведеному в прохальній частині позовної заяви, і який позивач просить суд визнати укладеним, ним зазначено, що земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки площею 0,01 га кадастровий номер :01:011:0087 в інтересах сервітуарія на право розміщення нежитлових будівель та їх використання для підприємницької діяльності, право проїзду на транспортних засобах вагою до 40 тон, право зберігання транспортних засобів на земельній ділянці, право проходу працівників, право складування товарів на відкритих площадках земельної ділянки, а також будівельних матеріалів при ремонті, що суперечить правовому змісту сервітуту.

При цьому позивачем в договорі сервітуарієм визначено ТОВ «Склад-Логістика», а власником - ТОВ «АВС ОСОБА_1», що не відповідає змісту мотивувальної частини позовної заяви.

Суд звертає увагу позивача на те, що сторонами договору сервітуту є з одного боку, особа, майно якої обтяжене сервітутом власник, а з іншого боку сервітуарій - особа на користь якої встановлено речове право користування чужим майном.

Слід звернути особливу увагу на обрання способу захисту права, оскільки встановлення сервітуту рішенням суду в порядку ст. 402 ЦК України на вимогу особи, яка не може задовольнити свої потреби в інший спосіб, та власником земельної ділянки, та визнання договору укладеним не є тотожними поняттями.

Частиною 1 ст. 402 ЦК України встановлено перелік способів встановлення сервітуту, в тому числі серед способів передбачено договір між власником земельної ділянки та сервітуарієм (добровільний спосіб) або рішення суду (примусовий спосіб).

Розгляд вимог про визнання договору укладеним за правовим змістом є встановленням факту, що має юридичне значення, а розгляд справ у спорах про встановлення фактів взагалі не належить до компетенції господарського суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктами 3, 6 частини першої, частиною третьою статті 63, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву від 31.01.2017 № 13/01 товариства з обмеженою відповідальністю «АВС ОСОБА_1» разом з доданими до неї матеріалами (всього на 62 аркушах, в тому числі оригінали: платіжного доручення від 31.01.2017 № 36, опису вкладення у цінний лист від 31.01.2017 та фіскального чеку «Укрпошта» від 31.01.2017 № 9329) повернути заявнику без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Суддя О.В. Конюх