РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017Справа №910/39/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Купній В.В.

розглянувши справу № 910/39/17
за позовом приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова

компанія»;

до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;

про відшкодування шкоди в порядку регресу 19 234,32 грн.

за участю представників сторін:
від позивача: Костенко В.І., довіреність № 2687 від 06.09.2016р.;

від відповідача: Сидорчук Я.О, довіреність № 5 від 03.01.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі позивач) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 19 234,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що здійснивши виплату страхового відшкодування на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13.02.2015р. (поліс №АІ/6858871), позивачем на підставі положень ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було набуто право регресної вимоги до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (страхувальника за вказаним полісом), у зв`язку з невиконанням останнім обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про настання страхової події.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2017р. порушено провадження у справі № 910/39/17 та призначено її розгляд на 02.02.2017р.

Присутній у судовому засіданні 02.02.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія», в якості страховика (надалі позивач) та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якості страхувальника (далі відповідач) було укладено Поліс №АІ/6858871, яким було застраховано автомобіль «Daewoo», державний номер НОМЕР_2 , строк дії Поліса з 14.02.2015р. до 13.02.2016р. включно.

З постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 20.08.2015р. у справі №761/22119/15-п вбачається, що 07.07.2015р. о 20 год. 20 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Daewoo», державний номер НОМЕР_3 , по вул. Печенізькій, 6 у м. Києві, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ford», державний номер НОМЕР_4 , у зв`язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Даною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Ford», державний номер НОМЕР_4 .

На підставі страхового акту №ОЦ/177/000/16/0725 від 19.02.2016р. позивачем було виплачено страхове відшкодування за відповідним страховим випадком у розмірі 19 234,32 грн. власнику пошкодженого автомобіля, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 53 від 19.02.2016р.

Поліс №АІ/6858871 є договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання в т.ч. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент скоєння спірного ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент скоєння спірного ДТП) передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт настання спірного ДТП, визнання винним у його скоєнні водія забезпеченого полісом № АІ/6858871 транспортного засобу, власником якого є відповідач, під час виконання ним службових обов`язків та здійснення страхового відшкодування позивачем у розмірі 19 234,32 грн.

Позивач стверджує, що страхувальник не повідомив йому про страховий випадок у строк, передбачений договором і законом.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 19 234,32 грн. страхового відшкодування за завдані збитки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, які були відшкодовані позивачем потерпілому.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов`язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплатами), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача, чи то водієм ОСОБА_1 (який є працівником відповідача), чи то відповідачем про настання страхового випадку і поважних причин неповідомлення суду не наведено.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на практику розгляду цивільних справ Судової палати Верховного Суду України, а саме постанову №6-284цс15 від 16.08.2016р.

При цьому відповідач вважає, що у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; позивач визнав подію страховим випадком і добровільно сплатив страхове відшкодування потерплому, що означає визнання позивачем страхового випадку та погодження з розміром збитку. Відповідач також зазначив, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхової події не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинне базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків.

Суд встановив, що постанова Верховного Суду України, наведена відповідачем, не може бути застосована в даній справі, оскільки у даному спорі інші обставини. Так, у зазначеній справі, водій транспортного засобу обґрунтовував неповідомлення страховика про ДТП наявністю поважних причин, що досліджувалося судами. Натомість, у даній справі, питання поважності причин неповідомлення страховика не було предметом судового розгляду, оскільки відповідач на відповідну обставину взагалі не посилався.

Правова позиція відповідача по даній справі ґрунтується на тому, що таке повідомлення не є обов`язковим.

У відповідності до пп. ґ) 38.1.1. п.38.1. ст. 38 Закону №1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 цього закону.

Отже, право страховика подати регресний позов до страхувальника регламентовано положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент скоєння спірного ДТП) і пов`язується саме із встановленим фактом неповідомлення страхувальником про настання ДТП у встановлені таким Законом строки.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди у визначений строк.

Доказів існування поважних причин відсутності змоги виконати обов`язок щодо повідомлення страховика про настання спірного ДТП відповідачем не надано.

Таким чином, у зв`язку з неповідомленням відповідачем страховика про настання спірного ДТП, в останнього виникло право на звернення з регресним позовом до відповідача про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 19 234,32 грн.

Оскільки відповідачем не було виконано своїх зобов`язань щодо повідомлення страховика про настання спірної ДТП, позивач листом №РУ/3/0725/16/2 від 29.09.2016р. звернувся до відповідача з регресною вимогою, в якій вимагав у страхувальника здійснити виплату коштів у розмірі 19 234,32 грн.

Однак відповідач зазначену вимогу залишив без відповіді та задоволення.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факту невиконання вимог, встановлених у п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення страховика про ДТП, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 40; ) суму страхового відшкодування в розмірі 19 234 грн. 32 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 07.02.2017р.

Суддя А.І. Привалов