ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017 р. Справа № 910/19885/16

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна, вул.Артема, 40, м.Київ, 04053; адреса для листування: ТДВ "Інтер-Ріск Україна", вул.Артема, 52-А, оф.147, м.Київ, 04053

до Приватного акціонерного товариства Страхова комапнія Статус, вул.Фрунзе, 225/Ветеринарна,22, м.Полтава, 36003

про стягнення 9 107,50 грн.

Суддя Киричук О. А.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

Розглядається позовна заява про стягнення 9 107,50 грн. компенсації витрат по виплаті страхового відшкодування.

Представник позивача в судове засідання не з"явився. Через канцелярію суду позивачем подана заява про розгляд справи за відсутністі його представника. При цьому, позивачем надані для огляду оригінали документів, доданих до позовної заяви (вх. № 971 від 24.01.2017 р.).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, ухвали, що направлялися на адресу відповідача, вказані позивачем у позовній заяві, повернулися до суду з відміткою поштового відділення.

За даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач зареєстрований за адресою, що вказана позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місце проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За даних обставин, відповідач належно повідомлений про час та місце розгляду даної справи.

При цьому, судом враховано, що згідно зі ст.77 ГПК України неявка представників сторін у судове засідання кваліфікується підставою для відкладення розгляду справи у випадку, якщо з-за такої неявки неможливо розглянути певну справу.

Неявка представників сторін у судове засідання 02.02.2017р. не унеможливлює розгляд справи № 910/19885/16, відтак не є підставою для відкладення розгляду справи за ст.77 ГПК України.

У п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що суд не викликав представників сторін у судове засідання, не визнавав їх явку обов'язковою, неявка представників не перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

За даних обставин, враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п. 6 ч. 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2014 p. між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (надалі - Позивач), був укладений Договір страхування транспортних засобів № AM. 0777739, предметом якого є страхування автомобіля "Daewoo Nexia", державний реєстраційний номер АІ 2806 CO.

24.04.2014 р. в м. Васильків Київської обл. по вул. Декабристів, трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого транспортного засобу "Daewoo Nexia", д.н. АІ 2806 CO, під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу "Opel Combo ", д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2.

Як вбачається з умов Договору страхування дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

24 квітня 2014 року до Позивача з Заявою про виплату страхового відшкодування звернувся ОСОБА_1 в зв'язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування.

Судом встановлено, що 14.05.2014 р. на підставі Страхового акту № UA001/L01/01 від 14.05.2014 р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із Звіту № 575/14 про визначення вартості матеріального збитку від 24.04.2014 p., позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь Страхувальника, в розмірі 5 284,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 23048 від 14.05.2014 р.; 29.09.2014 p. на підставі Страхового акту № UA001/L01/02 від 29.09.2014 р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із Звіту № 575/14 про визначення вартості матеріального збитку від 24.04.2014 p., здійснив виплату страхового відшкодування на користь Страхувальника, в розмірі 3 076,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням №26841 від 29.09.2014 р.

Крім того, на підставі Страхового акту № UA001/L01/01 від 14.05.2014 р. проведено акт взаємозаліку на неотриману страхову премію в розмірі 1747,20 грн.

За даних обставин, загальний розмір здійсненого позивачем відшкодування становить 10 107,50 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Згідно зі ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності зі ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу "Daewoo Nexia", д.н. АІ 2806 CO, під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу "Opel Combo ", д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 сталася з вини водія транспортного засобу "Opel Combo ", д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, що підтверджується постановою від 05.05.2014 р. Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_2, який керував транспортним засобом "Opel Combo ", д.н. НОМЕР_1, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Статус" (надалі за текстом -відповідач) за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс) № АС.4470509, укладеного на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі за текстом - Закон), за яким відповідач взяв на себе обов'язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована (ОСОБА_2В.)

Отже, відповідач є особою на яку полісом № АС.4470509 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації транспортного засобу "Opel Combo ", д.н. НОМЕР_1 на час спірної ДТП.

Відповідно до п 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, відповідач є зобов"язаною особою у відповідності до договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодувати завдані винуватцем ДТП матеріальні збитки.

Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 грн. на одного потерпілого (п. 9.2. ст. 9 Закону).

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика, що складає 1 000,00 грн. (п. 12.1. ст. 12 Закону).

Згідно з п. 35.1. cm. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву про страхове відшкодування.

На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до відповідача із Заявою про страхове відшкодування № 957/2015-О6/ИР від 03.06.2015 р., в якій просив здійснити відшкодування шкоди по зазначеній вище страховій події в розмірі 10 107,50 грн.

Докази того, що Відповідачем позивачу сплачені кошти у розмірі 9 107,50 грн. чи у відповідача наявні заперечення стосовно наявності у нього зобов"язанння відшкодувати завдані винуватцем ДТП матеріальні збитки, суду не надані.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. і 29 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач доказів оплати страхового відшкодування не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 9 107,50 грн. страхового відшкодування підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус", вул.Фрунзе, 225/Ветеринарна, 22, м.Полтава, Полтавська область, 36000 () на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна, вул.Артема, 40, м.Київ, 04053; адреса для листування: ТДВ "Інтер-Ріск Україна", вул.Артема, 52-А, оф.147, м.Київ, 04053 () 9 107,50 грн. компенсації витрат по виплаті страхового відшкодування, 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.02.2017р.

Суддя Киричук О.А.