ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017 р. Справа № 917/1942/16

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а; Полтава, Полтавська область,36020

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул.Комарова, 2а, Полтава, Полтавська область,36008

про стягнення 273 050,23 грн., в т.ч. 25445,28 грн. -3% річних та 247604,95 грн. пені.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 12.01.2017 року:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №70 від 15.12.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №29-14/13 від 03.01.2017 року

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 07.02.2017 року:

від позивача: ОСОБА_3 дов. №71 від 15.12.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №29-14/13 від 03.01.2017 року

В судовому засіданні 12.01.2017 року суд оголошував перерву на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 07.02.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Обставини справи: розглядається позовна заява про стягнення 273 050,23 грн. заборгованості за типовим договором розподілу природного газу, згідно заяви-приєднання № 1-02/02/14-Р до умов договору розподілу природного газу від 30.12.2015р., яка складається з 25445,28 грн. 3% річних та 247604,95 грн. пені.

12.01.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 65-68), в якому відповідач проти стягнення пені та 3% річних заперечує посилаючись на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014р. розрахунки за спожитий природний газ здійснюються згідно з порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із постачальником природного газу. Отже погашення існуючої заборгованості перед позивачем відповідач здійснює виключно шляхом відрахування визначеного нормативу коштів за спожитий природний газ, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання від усіх категорій споживачів, платіжна дисципліна яких на сьогодні є незадовільною. Норматив перерахування коштів на рахунок оператора газорозподільної системи встановлюється НКРЕКП починаючи лише з лютого місяця 2016 року, тобто позивач втратив можливість отримати кошти за послугу розподілу природного газу за січень місяць 2016 року із незалежних від відповідача причин: у зв'язку із не встановленням нормативу перерахування коштів на рахунок оператора газорозподільної системи постановою НКРЕКП від 25.12.2015 року №3115 на січень місяць 2016 р., що в свою чергу призвело до утворення значної заборгованості відповідача.

Крім того, 12.01.2017 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру пені на 90 % на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України (арк. с. 85-86).

24.01.2017 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі (арк. с. 94-97).

07.02.2017 року від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення по справі (арк. с. 102-103), в яких відповідач посилається на те, що позивачем проведено розрахунок пені та 3 % річних на залишок заборгованості березня 2016 року в сумі 6 829 578,17 грн. за період з 20.09.2016 по 24.11.2016 року. Як доказ оплати відповідачем боргу позивачем надано копії платіжних доручень. Проте, на думку відповідача, остаточну оплату ним було проведено не 24.11.2016 року, а 08.11.2016 року у момент списання коштів з його рахунків виконавчою службою при виконанні наказу у праві №917/497/16. Отже, на підставі вищевикладеного, відповідач вважає, що період нарахування пені та 3% річних за несвоєчасну оплату спожитих послуг з розподілу природного газу за березень 2016 року повинно обмежуватись 08.11.2016 р., оскільки затримка направлення коштів державною виконавчою службою на розрахунковий рахунок стягувача до 24.11.2016 року відбулася не з вини відповідача.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Також представник відповідача підтримав своє клопотання про зменшення розміру пені.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.06.2016 року по справі №917/497/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення 15195721,93 грн. заборгованості за послуги з розподілу природного газу за типовим договором розподілу природного газу, згідно заяви-приєднання № 1-02/02/14-Р до умов договору розподілу природного газу від 30.12.2015р. були задоволенні повністю.

Даним рішенням встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (позивачем) та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (відповідачем) був укладений Типовий договір розподілу природного газу.

Даний договір був укладений шляхом публічної оферти позивача про приєднання до Типовий договір розподілу природного газу та підписання відповідачем заяви-приєднання №1-02/02/14-Р від 30.12.2015 року до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

За умовами даного Договору сторони домовилися, зокрема, про таке:

- позивач (оператор ГРМ) зобов'язується надати споживачу (відповідачу) послугу з розподілу природного газу, а споживач (відповідач) зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та у порядку, визначені цим договором (п. 2.1 Договору);

- санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється Споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб Споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим Договором (п. 3.1 Договору);

- за наявності підтвердженого обсягу природного газу Споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим Договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу (п. 3.2 Договору);

- оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 Договору);

- розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.3 Договору);

- оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ (п. 6.4 Договору);

- у разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення (п. 6.5 Договору);

- надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим. Має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільчих систем (п. 6.6 Договору).

В додатку № 3 сторони визначили договірні (планові) обсяги розподілу природного газу ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на 2016 рік.

Відповідно Постанови НКРЕКП № 3159 від 29.12.2015р. "Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами" для ПАТ «Полтавагаз» тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами встановлений у розмірі 705,80 грн. (без ПДВ), грн. за 1000 м3 (тобто 846,96 грн. з ПДВ).

На оплату вартості послуг з розподілу природного газу за січень, лютий, березень 2016 року позивач направив відповідачу рахунки-фактури № У від 14.01.2016р., № У від 27.01.2016р., № У від 12.02.2016р. Факт направлення рахунків підтверджується копіями поштових квитанцій та описів вкладення у цінний лист від 21.01.2016р., від 28.01.2016р., від 12.02.2016р.

Відповідно до Акту № 1 надання послуг з розподілу природного газу ГРМ від 01 лютого 2016 року за січень 2016 року відповідачем спожито 24528484 куб. м. природного газу на суму 20 774 644,81 грн.

Відповідно до Акту № 2 надання послуг з розподілу природного газу ГРМ від 01 березня 2016 року за лютий 2016 року відповідачем спожито 16773661 куб. м. природного газу на суму 14206619,92 грн.

Відповідно до Акту № 3 надання послуг з розподілу природного газу ГРМ від 01 квітня 2016 року за березень 2016 року відповідачем спожито 15027464 куб. м. природного газу на суму 12 727 660,91 грн.

Отже, за період січень - березень 2016р. позивачем надано відповідачу послуг з розподілу природного газу на загальну суму 47708925,64 грн.

За отриманий газ відповідач розрахувався частково, сплативши 32513203,71 грн.

Заборгованість станом на 03.06.2016р. становить 15 195 721,93 грн.

Отже, в рішенні суду від 03.06.2016 року встановлено наявність між сторонами зобов'язань, що виникли з типового договору розподілу природного газу, згідно заяви-приєднання № 1-02/02/14-Р до умов договору розподілу природного газу від 30.12.2015р. Також судом встановлено порушення відповідачем вимог договору в частині оплати в сумі 15 195 721,93 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 у справі №917/497/16 рішення господарського суду Полтавської області від 03.06.2016 року залишено без змін. Отже, зазначене рішення набрало законної сили за приписами ст. 85 ГПК України.

Факти, встановлені в рамках справи №917/497/16, не мають доводитись знов в рамках справи № 917/1942/16.

Крім того, рішенням господарського суду Полтавської області від 17.10.2016 року по справі № 917/1006/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення 5174534,06 грн. заборгованості за типовим договором розподілу природного газу, згідно заяви-приєднання № 1-02/02/14-Р до умов договору розподілу природного газу від 30.12.2015р., яка складається з 302 107,72 - 3% річних, 3 930 521,78 грн. - пені, 941 904,56 грн. - інфляційних були задоволенні повністю.

В рішенні суду №917/1006/16 від 17.10.2016 року встановлено наявність між сторонами зобов'язань, що виникли з типового договору розподілу природного газу, згідно заяви-приєднання № 1-02/02/14-Р до умов договору розподілу природного газу від 30.12.2015р., порушення відповідачем вимог договору в частині оплати та стягнуто з відповідача у зв'язку з неналежним виконанням умов договору частині оплати на підставі п. 8.2. договору та статті 625 ЦК України 302 107,72 грн. 3% річних за період з 01.02.2016 р. по 20.09.2016 р. (включно); 3 930 521,78 грн. пені за період з 01.02.2016 р. по 20.09.2016 р. (включно) та 941 904,56 грн. інфляційних втрат за період лютий - травень 2016 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 у справі №917/1006/16 рішення господарського суду Полтавської області від 17.10.2016 року залишено без змін. Отже, зазначене рішення набрало законної сили за приписами ст. 85 ГПК України.

Факти, встановлені в рамках справи №917/1006/16, не мають доводитись знов в межах справи № 917/1942/16.

В рамках даної справи позивач просить суд стягнути з відповідача 25445,28 грн. 3% річних за період з 22.09.2016 року по 23.11.2016 року (включно) та 247604,95 грн. пені за період з 22.09.2016 року по 23.11.2016 року (включно) (розрахунок арк. с. 24).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610, ст.611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, судом відповідно до положень ст. 111-28 ГПК України враховано правову позицію, викладену у постановах Верховного суду України від 20.12.2010 р. № 10/25, від 04.07.2011 р. № 13/210/10, від 12.09.2011 р. № 6/433-42/183, від 14.11.2011 р. № 12/207, від 23.01.2012р. № 37/64, про те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за даним договором, передбаченого розділом 6 (Порядок розрахунків) договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В межах господарських справ №917/497/16 та №917/1006/16 встановлено порушення відповідачем вимог типового договору розподілу природного газу, згідно заяви-приєднання № 1-02/02/14-Р до умов договору розподілу природного газу від 30.12.2015р. в частині проведення оплат.

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги рішення господарських судів у справі №917/497/16 та №917/1006/16 та встановлені у них факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача 25445,28 грн. 3% річних за період з 22.09.2016 року по 23.11.2016 року (включно) та 247604,95 грн. пені за період з 22.09.2016 року по 23.11.2016 року (включно).

Як вже зазначалось вище, відповідач просив суд зменшити розмір пені.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. На підприємстві відповідача дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з теплопостачання, що підтверджується копією фінансового звіту за 9 місяців 2016 року. Також відповідач вказує на те, що заборгованість за договором виникла не з його вини, відповідач активно звертався до відповідача з листами для врегулювання питання погашення щодо погашення заборгованості за договором шляхом укладення спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів, виділених з державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій, станом на час розгляду даної справи основний борг за договором відповідачем повністю сплачений.

Позивач проти задоволення даного клопотання заперечував.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Враховуючи баланс інтересів сторін у справі, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі та є комунальним підприємством, а також відсутність основного боргу за договором, суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені до 123802,48 грн.

Заперечення відповідача щодо позову з підстав дії постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014р. розрахунки за спожитий природний газ здійснюються згідно з порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, судом відхиляються, оскільки даною постановою регулюється механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу.

За п. 8 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки, затвердженого вказаною постановою, усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

В п. 11 вказаного Порядку передбачено, що заборгованість за використаний теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями з 1 вересня 2015 р. природний газ для виробництва теплової енергії враховується для розрахунку нормативів перерахування коштів.

Отже, даний Порядок не позбавляє обов'язку відповідача своєчасно проводити оплату за отримані послуги в порядку та строки, передбачені договором.

Заперечення відповідача в частині того, що період нарахування пені та 3% річних за несвоєчасну оплату спожитих послуг з розподілу природного газу за березень 2016 року повинен обмежуватись 08.11.2016 року - періодом списання коштів з рахунків відповідача виконавчою службою, судом також відхиляються, оскільки відповідно до пункту 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Крім того, в пункті 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України).

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 123 802,48 грн. пені та 25 445,28 грн. 3% річних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,35,43,49, п.3 ст. 83, ст. ст.82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, буд. 2а, м. Полтава, 36008, ідентифікаційний код 03338030) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, буд. 2-а, м. Полтава, 36020, ідентифікаційний код 03351912) 123 802,48 грн. пені, 25445,28 грн. 3% річних та 4095,75 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні позовних вимог.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.02.2017 р.

Суддя Тимощенко О.М.