донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.02.2017 справа № 905/1946/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився,
від відповідача-1: від відповідача-2:не з'явився, не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДепартаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області,

на рішення Господарського суду Донецької області

від03.08.2016

по справі№ 905/1946/16

за позовомКерівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області, та Комунального закладу "Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 5 Управління освіти Маріупольської міської ради Донецької області", м. Маріуполь Донецької області,
до відповідача 1: та відповідача 2:Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдмар-Ойл", м. Маріуполь Донецької області,
провизнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення, припинення зобов'язання за договором на майбутнє та зобов`язання звільнити приміщення за договором

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Донецької області (суддя Мальцев М. Ю.) від 03.08.2016 по справі № 905/1946/16 позовні вимоги Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради та Комплексного закладу Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 5 Управління освіти Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь Донецької області (далі Прокурор), до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області (далі Департамент міського майна), та Товариства з обмеженою відповідальністю Трейдмар-Ойл, м. Маріуполь Донецької області (далі ТОВ Трейдмар-Ойл), задоволено частково, визнано недійсним договір оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя № 6554-Ж від 01.09.2014 та припинено зобовязання за ним на майбутнє; припинено провадження у справі в частині звільнення приміщення площею 20,00 м2, яке розташоване за адресою: м. Маріуполь, пр. Металургів, 19 (літ-А-3, поверх 1, приміщення № 1, кімната 43).

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Департамент міського майна звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Донецької області від 03.08.2016 по справі № 905/1946/16, просить його скасувати в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та припинення зобовязання за ним на майбутнє.

Апелянт посилається на порушення господарським судом норм чинного законодавства, неповне зясування господарським судом обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник зазначає, що позивачем не доведено використання спірного орендованого приміщення навчальним закладом, в якому знаходиться вказане приміщення, у навчально-виховній роботі до укладання спірного договору, не доведено факт порушення прав вихованців та осіб, які працюють у навчальному закладі. І враховуючи передбачене законодавством право на оренду таких приміщень, підстави для визнання спірного договору оренди нежитлового приміщення, на думку апелянта, відсутні.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.12.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 01.02.2017.

У судове засідання представник позивача не зявився, надіслав на адресу апеляційного суду відзив, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-1 свого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 172).

Відповідач-2 у судове засідання свого представника не направив, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Ухвала Донецького апеляційного господарського суду від 15.12.2016 про порушення провадження у справі № 905/1946/16 була відправлена Відповідачу-2 на адресу: 87525, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Будівельників, буд. 60, за якою відповідач зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

До Донецького апеляційного господарського суду поштовий конверт із зазначеною ухвалою було повернуто підприємством поштового зв'язку з посиланням на закінчення терміну зберігання поштового відправлення (а. с. 205).

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідач-2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі Рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.06.2007 № 163/4 Про надання в оренду нежитлового приміщення на пр. Металургів, 19 ТОВ Трейдмар-Ойл між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради (правонаступником якого є Департамент міського майна відповідно до п. 1.1 Положення Про департамент міського майна Маріупольської міської ради) та ТОВ Трейдмар-Ойл 18.06.2007 укладено договір № 4876-ж оренди нежитлового приміщення загальною площею 20, 00 м2, яке розташовано за адресою: пр. Металургів, 19, м. Маріуполь.

Відповідно до п. 1 вказаного договору мета використання приміщення під офіс; термін дії договору до 18.06.2008 (п. 7.1 договору).

Згідно з Актом прийому-передачі нежитлового приміщення № 5301 від 18.06.2007 зазначене приміщення передано Відповідачу-2.

Господарським судом встановлено, що в подальшому, відповідно до п. 7.5 Договору № 4876-ж від 18.06.2007 щорічно до 2014 року відбувалася його пролонгація.

У серпні 2014 року ТОВ Трейдмар-Ойл звернулось до Управління міського майна з проханням продовжити дію Договору оренди нежитлового приміщення № 4876-ж від 18.06.2007 (а. с. 30).

З огляду на вказане, 01.09.2014 між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради (Орендодавець) та ТОВ Трейдмар-Ойл (Орендар) укладено договір оренди № 6554-ж нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що перебуває в комунальній власності м. Маріуполя, відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 20,00 м2, розташоване за адресою: м. Маріуполь, проспект Металургів, 19, що знаходиться в Комунальному закладі Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 5 Управління освіти Маріупольської міської ради Донецької області для використання під офіс (далі Договір).

Відповідно до п. 7.1. Договору він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє з 01 вересня 2014 року до 01 вересня 2015 року. У випадку відсутності заяви однієї зі Сторін про розірвання або зміну договору протягом місяця після закінчення його терміну, він вважається продовженим на той же термін і на тих же умовах, які були передбачені цим договором. Таким чином договір продовжується і в подальшому (п. 7.5 Договору).

Як свідчать матеріали справи, Прокурор звернувся до господарського суду з позовом про визнання вказаного Договору недійсним, припинення зобовязання за ним та звільнення Відповідачем-2 переданого відповідно до цього Договору приміщення.

Прокурор, з посиланням, зокрема, на ст.ст. 203, 215, ч. 5 ст. 63 Закону України Про освіту, ч. 2 ст. 4 Закону України Про оренду державного та комунального майна, ч. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна, зазначив, що надання в оренду приміщення позашкільного навчального закладу шкодить реалізації права дітей на здобуття позашкільної освіти, порушує їх право на достатній фізичний розвиток, повноцінне оздоровлення, порушує вимоги чинного законодавства в галузі освіти, оскільки спірне приміщення є частиною навчального закладу та не підлягає використанню не за призначенням. З огляду на викладене, спірний Договір, на думку позивача, суперечить інтересам держави та суспільства, а тому підлягає визнанню недійсним.

Господарський суд позовні вимоги в частині визнання вказаного договору недійсним та припинення за ним зобовязань, визнав обґрунтованими, а тому задовольнив їх.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням такого.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6, ст. 203 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про освіту від 23.05.1991 структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; самоосвіту.

У ст. 39 зазначеного Закону передбачено, що до позашкільних навчальних закладів належать, зокрема, дитячо-юнацькі спортивні школи.

Як було зазначено, спірне приміщення входить до комплексу будівлі Комунального закладу Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 5 Управління освіти Маріупольської міської ради.

Відповідно до п. 31. ст. 26, ст.ст. 29, 32, ч. 5 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування, Положення про департамент міського майна Маріупольської міської ради спірне майно перебуває в комунальній власності, фінансується з місцевого бюджету, управління вказаним майном здійснює Департамент міського майна.

Частина 5 ст. 63 Закону України Про освіту передбачає, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

У п. 8 Статуту Комунального закладу Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 5 Управління освіти Маріупольської міської ради Донецької області передбачено, що фінансування спортивної школи здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів міського бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.

Нормативно-правовим актом, який визначає державну політику у сфері позашкільної освіти, її правові, соціально-економічні, а також організаційні, освітні та виховні засади, є Закон України Про позашкільну освіту від 22.02.2000.

Так, ч. 3 ст. 26 Закон України Про позашкільну освіту передбачено, що додатковими джерелами фінансування позашкільного навчального закладу є, зокрема, кошти, одержані від надання в оренду приміщень, обладнання, що не оподатковуються і спрямовуються на соціальні потреби та розвиток навчального закладу

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 затверджено Перелік платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності.

У п.п. 5, 8 вказаного Переліку передбачено такі послуги, як надання у тимчасове користування … звуколабораторій, відеопереглядових аудиторій, інших площ, якщо це не передбачено навчальним планом та не належить до діяльності, що фінансується за рахунок коштів загального фонду державного та місцевих бюджетів; надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Таким чином, оренда відповідних приміщень допускається за умови, якщо, зокрема, такі приміщення не використовуються закладом у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, та коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Зазначене кореспондується зі змістом наведеної ст. 63 Закону України «Про освіту», яка містить обмеження щодо використання не за призначенням саме обєктів освіти і науки, а не індивідуально-визначеного майна, зокрема, частини приміщень.

В апеляційній скарзі Департамент міського майна зазначає, що спірне приміщення на час укладання договору оренди № 4876-ж від 18.06.2007 було вільне, навчальним закладом не використовувалось, перебування його в оренді не погіршувало соціально-побутові умови осіб, які навчаються та працюють у навчальному закладі. Прокурором в позовній заяві доказів зворотнього суду не надано.

Крім того, посилання Прокурора в позовній заяві на передбачене п. 3.19 ДСанПіН 5.5.2.008-01 (Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, затверджених Постановою Головного державного санітарного лікаря України 14.08.2001 № 63) положення щодо заборони здачі в оренду відповідних територій, будівель, приміщень, обладнання підприємствам… для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки дія вказаних правил поширюється на визначених в їх преамбулі субєктів, до яких позашкільні заклади не відносяться.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним спірного Договору та припинення за ним зобовязань на майбутнє, господарський суд, з посиланням, зокрема, на ч. 2 ст. 4 Закону України Про оренду державного та комунального майна та ч. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна, дійшов висновку про неправомірність здачі в оренду спірного приміщення, оскільки останнє є обєктом державної власності, що має загальнодержавне значення.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України Про освіту навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України Про позашкільну освіту статус державного має позашкільний навчальний заклад, заснований на державній формі власності, статус комунального має позашкільний навчальний заклад, заснований на комунальній формі власності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що заклад, в якому знаходиться спірне орендоване приміщення, має статус комунального.

Посилання суду на те, що Відповідач-2 використовує вказане приміщення для здійснення діяльності щодо торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, спростовується п. 1 Договору, яким визначено, що спірне приміщення використовується Орендарем під офіс й іншого позивачем не доведено.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди № 6554-ж нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що перебуває в комунальній власності м. Маріуполя від 01.09.2014, укладеному між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради та ТОВ Трейдмар-Ойл, що зумовлює відмову в задоволенні позовних вимог Прокурора про визнання вказаного Договору недійсним та припинення за ним зобовязань на майбутнє.

Відповідно до Акту прийому-передачі нежитлового приміщення в будинку № 19 по проспекту Металургів № 8388 від 22.04.2016 ТОВ Трейдмар-Ойл повернуло Департаменту міського майна орендоване за спірним Договором приміщення.

Згідно з ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Таким чином, на момент звернення Прокурора з позовом (03.06.2016) спірний Договір припинив свою дію, що також свідчить про припинення за ним зобовязань сторін.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.12.2015 по справі № 3-1143гс15.

Верховний Суд України, зокрема, зазначив, що за змістом ст.ст. 651, 653 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України).

Із правової природи такого зобовязання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків наслідки недійсності правочину відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України, оскільки використання майна «річ» безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. Тому, визнаючи договір оренди недійсним, необхідно серед іншого встановити обставини, пов'язані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором.

У справі, що розглядається, позовні вимоги прокурора зводяться до визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення, який сторони розірвали, а майно повернули, тобто зобовязання за спірним договором є припиненими.

Ураховуючи встановлені у справі обставини, визнання договору оренди недійсним є неможливим, оскільки предмет спору припинив існування.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково зазначив, що на момент предявлення позову від сторін не надходило заяв про розірвання або зміну договору, у звязку з чим визнав спірний Договір продовженим до 01.09.2016 та факт продовження використання Відповідачем-2 спірного приміщення, що спростовується матеріалами справи, зокрема, актом про повернення майна від 22.04.2016.

Господарський суд припинив провадження у справі на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог Прокурора щодо звільнення Відповідачем-2 переданого за спірним Договором приміщення у звязку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі вказаного пункту Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі (п. 4.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Оскільки, як було зазначено, Прокурор звернувся до господарського суду з цим позовом після припинення спірного Договору, тобто на момент звернення з позовом предмет спору був відсутній, зазначене зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог у цілому.

Таким чином, рішення Господарського суду Донецької області від 03.08.2016 по справі № 905/1946/16 є таким, що не відповідає обставинам справи, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, з огляду на що вказане рішення підлягає скасуванню, апеляційна скарга Департаменту міського майна підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Маріупольську місцеву прокуратуру № 1.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області, на рішення Господарського суду Донецької області від 03.08.2016 по справі № 905/1946/16 задовольнити.

Рішення Господарського суду Донецької області від 03.08.2016 по справі № 905/1946/16 скасувати.

У задоволенні позовних вимог Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя № 6554-Ж від 01.09.2014 та припинення зобовязання за ним на майбутнє, а також про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю Трейдмар-Ойл звільнити приміщення площею 20,00 м2, яке розташоване за адресою: м. Маріуполь, пр. Металургів, 19 (літ-А-3, поверх 1, приміщення № 1, кімната 43), відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Маріупольської місцевої прокуратури № 1 (87500, м. Маріуполь, пл. Мічмана Павлова, 10) на користь Департаменту міського майна Маріупольської міської ради (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Металургів, буд. 25) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 031, 60 грн.

Господарському суду першої інстанції видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3