ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.02.2017 Справа №905/184/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, , в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Львів, ,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м.Селидове Донецької області, ,

про стягнення 77725,00 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1П - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Львів, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №ДНЮ-189 від 23.12.2016р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м.Селидове Донецької області, про стягнення штрафу за неправильне зазначення маси вантажу у перевізних документах у розмірі 77725,00 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/184/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 16.01.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/184/17.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до комерційного акту ЄА №001007/11 від 16.07.2016р. в ході контрольної перевірки маси вантажу на станції призначення Скнилів Львівської залізниці у вагоні №65882250 виявлена різниця у дійсній вазі та зазначеній відповідачем у залізничній накладній №49405681 від 11.07.2016р., а отже неправильно вказано останнім дані вантажу, внаслідок чого виникли підстави для нарахування штрафу.

На підтвердження викладених обставин позивач надав у копіях: залізничну накладну №49405681 від 11.07.2016р., комерційний акт ЄА №001007/11 від 16.07.2016р., лист-звернення Приватного підприємства «Оліяр» №16/07-01 від 16.07.2016р., доручення Приватного підприємства «Оліяр» №161 від 26.05.2016р. на ОСОБА_2, довіреності на представників позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст.1, 2, 12 64, Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.908-928 Цивільного кодексу України, ст.ст.306-315 Господарського кодексу України, ст.ст.23, 24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, п.1.1, п.1.3, п.2.1, п.2.3 Правил оформлення перевізних документів та п.5, п.28 Правил приймання вантажів до перевезення.

02.02.2017р. від позивача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано лист пояснення №ДНЮ 18 від 27.01.2017р., у якому повідомлено про відсутність на розгляді у іншого суду даних позовних вимог та відсутність іформація щодо наявності провадження у справі про банкрутство відповідача.

До листа-пояснення додано у копіях: документи, що підтверджують правовий статус підприємства та його регіональної філії, витяг з технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) від 24.12.2012р., витяг з сайту Міністерства юстиції України «Безкоштовний запит. Загальна інформація про юридичну особу» щодо відповідача, витяг з автоматизованої бази даних парку вагонів щодо картотечних даних вагона від 30.01.2017р.

07.02.2017р. відповідачем через канцелярію господарського суду Донецької області подані заперечення №02-16/17 від 06.02.2017р. на позовну заяву, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що останнім не надано акт загальної форми, документів відносно ваг (паспорт, де вказується термін проходження повірки, дані про повірку та технічний стан ваг), а відтак не доведено та документально не підтверджено у відповідності до ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України вину відповідача, а саме факт невірно вказаної маси вантажу у залізничній накладній №49405681, за що у відповідності зі ст. 122 Статуту залізниць стягується штраф.

07.02.2017р. відповідачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання №02-18/17 від 31.01.2107р. про зменшення суми нарахованого позивачем штрафу за неправильно зазначену масу вантажу до 0,5 розміру провізної плати, а саме 7772,50 грн., у якому відповідач посилався на проведення антитерористичної операції, зокрема, на території Донецької області, внаслідок чого склалася нестабільна економічна ситуація у звязку з нестабільною роботою вугледобувних шахт, збагачувальних фабрик, збоями у всіх сферах діяльності вугільної промисловості з несвоєчасною сплатою контрагентів за послуги; відсутність повних обсягів переробки вугілля та його реалізації призвели до погіршення фінансового стану підприємства, відсутності коштів на рахунках тощо; допущене відповідачем порушення не спричинило збитків для залізниці та інших учасників господарських відносин; фактична маса вантажу виявилась значно меншою за масу вантажу, яка зазначена в накладній, що, в свою чергу, не створювало небезпеку на залізничному транспорті.

До клопотання додано у копіях: звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2016р. та баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2016р. із квитанціями №2 до них, довідка №343 від 31.01.2017р. про заборгованість з заробітної плати та обовязкових платежів.

07.02.2017р. відповідачем представлено суду супровідний лист вих. №02 17/17 від 06.02.2017р., до якого додано у копіях: документи, що підтверджують правовий статус підприємства, довіреність на представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 07.02.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі; зазначив, що у відповідності до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є акт загальної форми або комерційний акт, а відтак при представленні комерційного акту - надання акту загальної форми не є обовязковим; проти клопотання відповідача вих. №02 18/17 від 31.01.2017р. у порядку ст.22 ГПК України про зменшення суми нарахованого позивачем штрафу за неправильно зазначену масу вантажу до 0,5 розміру провізної плати, а саме до 7772,50 грн., заперечив.

Представник відповідача у судове засідання 07.02.2017р. не зявився, причин неявки не повідомив.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, за цих підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Львів, є належним позивачем у справі.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

11.07.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м.Селидове Донецької області, на адресу Приватного підприємства «Оліяр», с.Ставчани Пустомитівського району Львівської області, зі станції Кривий Торець Донецької залізниці на станцію Скнилів Львівської залізниці відвантажило за залізничною накладною №49405681 у вагоні №65882250 вантаж - вугілля камяне, не поіменоване по алфавіту.

При оформленні залізничної накладної №49405681 від 11.07.2016р. у вагоні №65882250 відповідачем вказано масу вантажу: нетто - 56700 кг.

Як свідчить розділ 26 та 28 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах (150т) Заводський №371.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станції Скнилів Львівської залізниці було проведено перевірку маси вантажу на вимогу одержувача ПП «Оліяр» (лист №16/07-01 від 16.07.2016р.) на 150т. тензометричних вагонних вагах станції Скнилів Львівської залізниці (повірка 21.08.2015р.), під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагоні №65882250 нетто 55320 кг., що менше документа на 1380 кг., про що складено комерційний акт ЄА №001007/11 від 16.07.2016р.

У розділі «Д» комерційного акта також відображено, що завантаження вантажу у вагоні гіркоподібне на рівні бортів, з скосом до бортів нижче рівня бортів на 10-15 см. Промарковано вапном, маркування не порушено. Слідів просипання вантажу немає. Недостача вантажу у вагоні поміститись могла. Зважування вагону з вантажем проводив агент комерційний ОСОБА_3, ДС ОСОБА_4, НВР ОСОБА_5, представник ПП «Оліяр» - ОСОБА_2

Згідно технічного паспорту №б/н від 24.12.2012р. вагонних ваг станції Скнилів Львівської залізниці, відміткою у паспорті підтверджено, що остання огляд-перевірка ваг здійснена 23.02.2016р., профілактичне техобслуговування 17.08.2016р.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд встановив, що комерційний акт ЄА №001007/11 від 16.07.2016р. підписаний належними особами у відповідності до п.10 Правил складання актів.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст.5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №863/5084 від 24.11.2000р., а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1. та п.2.2., графи ОСОБА_3 вантажу, визначена відправником, кг та Спосіб визначення маси заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст.37 Статуту та п.5. Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч.1 ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту або акту загальної форми як альтернативи.

Таким чином, цілком обґрунтовано вважати підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника обставини, викладені у комерційному акті.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом комерційним актом ЄА №001007/11 від 16.07.2016р.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.

Між тим, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надані жодні докази, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті.

Беручи до уваги таке, заперечення відповідача в цій частині судом відхилено.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України за №644 від 21.11.2000р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Тобто, чинне законодавство України пов'язує застосування до вантажовідправника наслідків встановлених ст.118 Статуту залізниць України із фактом неправильного зазначення певних відомостей у накладній, зокрема, маси вантажу.

Враховуючи дане, предметом дослідження є встановлення такого порушення.

Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей у перевізному документі фактичній масі вантажу у спірному вагоні, відповідачем суду не надано.

Ґрунтуючись на викладених обставинах справи судом встановлено наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої вищеозначеним нормативним актом.

Окрім того, при застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Заперечення відповідача №02-16/17 від 06.02.2017р. у цій частині судом до уваги не приймаються.

Інші доводи, викладені в означених запереченнях, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі провізної плати.

Виходячи з того, що провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 15545,00 грн., позивачем нараховано та предявлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 77725,00 грн.

Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає ст.ст.118, 122 Статут залізниць України.

Одночасно відповідач у клопотанні №02-18/17 від 31.01.2107р. просить суд на підставі ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України, п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір штрафу до 0,5 провізної плати, а саме до 7772,50 грн., з підстав викладених в означеному зверненні.

Дослідив обґрунтованість заявлених вимог відповідачем, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд приймає до уваги, що ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора. Проте, частина 3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Доказів того, що неправильне зазначення відповідачем у даному випадку ваги вантажу спричинило збитки для залізниці та іншим учасникам господарських відносин, матеріали справи не містять.

Судом враховано, що фактична маса вантажу у вагоні №65882250 виявилась значно меншою за масу вантажу, яка зазначена в накладній, що дає підстави дійти висновку про відсутність підвищеного навантаження на рухомий склад.

Судом також враховано, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м.Селидове, де проводить свою господарську діяльність відповідач.

При цьому, події на території Донецької області, якими є активна фаза антитерористичної операції у Донецькій області, проведення бойових дій у регіоні, а також інші численні порушення у зв'язку з цими обставинами, загальновідомі та додаткового підтвердження не вимагають.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання. Правовий аналіз застосування ст.83 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що зменшувати розмір штрафу є виключно правом суду, а обставини для застосування вказаної норми є оціночними.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини, відсутність доказів негативних наслідків від неправильного зазначення ваги вантажу у перевізному документі, суд вважає за можливе, користуючись правом наданим п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, зменшити розмір штрафу, при цьому виходячи з базового розміру визначення штрафної санкції за приписами ст.118 Статуту залізниць як провізна плата, до розміру однієї провізної плати, а саме, до 15545,00 грн., внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З огляду на таке, клопотання відповідача №02-18/17 від 31.01.2107р. про зменшення нарахованого позивачем штрафу підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає віднесенню на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Львів, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м.Селидове Донецької області, про стягнення штрафу за неправильне зазначення маси вантажу у перевізних документах у розмірі 77725,00 грн., задовольнити частково.

2. Зменшити розмір стягуваної суми штрафу до 15545,00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс» (85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Миру, буд.34, , р/р0006, ПАТ «Європромбанк», код банку 377090) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ), в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (7900, м.Львів, вул.Гоголя, буд.1, , р/р2004 в Львівській філії АТ «Ощадбанк», МФО 325796) штраф у розмірі 15545,00 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1378,00 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. В судовому засіданні 07.02.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2017р.

Суддя О.В. Кротінова