РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2017Справа №910/20393/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБАР»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_1

про стягнення 2 608 333, 35 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Шевченко Г.М. за довіреністю від 18.11.2016 р.;

від відповідача: Яворська Л.М. - директор;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліта» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБАР» (далі - відповідач) про стягнення 2 608 333, 35 грн., з яких 2 542 845, 90 грн. основного боргу, 14 630, 55 грн. пені та 50 856, 90 грн. штрафу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору поставки, він поставив відповідачу продукцію, яка в порушення взятих на себе зобов'язань останнім не була оплачена у повному обсязі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.11.2016 р. порушено провадження у справі № 910/20393/16, на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, розгляд справи призначено на 28.11.2016 р.

28.11.2016 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а також заяву про вжиття заходів до забезпечення позову в порядку статті 66 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2016 р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 08.12.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2016 р. заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову залишено без задоволення, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 03.01.2017 р.

03.01.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2017 р., після виходу судді Літвінової М.Є. з лікарняного, розгляд справи призначено на 25.01.2017 р.

В судовому засіданні 25.01.2017 р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 27.01.2017 р.

В судовому засіданні 27.01.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.01.2017 р. подав заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання 27.01.2017 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 27.01.2017 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2016 р. між позивачем (Продавець) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 1 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Продавець зобов'язується передати у власність (повне господарське відання) Покупця поголів'я свиней у живій вазі, кількість, якість і ціна якого визначається згідно видаткових накладних та специфікацій, що є невід'ємною частиною даного Договору, а Покупець - прийняти та оплатити згідно умов цього Договору.

Товар Покупцю передається в кількості та за ціною згідно кожної видаткової накладної та специфікації, що є невід'ємною частиною Договору. Одиниця виміру товару: по кількості - голови; по вазі - кілограми (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору ціна товару, поставка якого здійснюється згідно цього Договору, встановлюється згідно накладної та специфікацій на кожну поставку, що є невід'ємними частинами цього Договору.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що розрахунки по даному Договору проводяться в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на основний розрахунковий рахунок Продавця згідно виставлених Покупцем рахунків-фактур.

Відповідно до пункту 5.2. Договору оплата за Договором робиться шляхом переказу грошових коштів - 100% вартості товару, згідно рахунку Продавця, впродовж трьох банківських днів з моменту отримання рахунку від Продавця.

За умовами пункту 5.3. Договору при поставці товару на умовах відстрочення платежу - протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку від Продавця. У такому випадку поставка товару та його оплата здійснюється згідно графіку, що є невід'ємною частиною Договору.

Договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2016 р. У випадку, якщо у сторін на момент закінчення терміну дії Договору залишаються невиконаними договірні обов'язки та не задоволені законні вимоги, дія даного Договору продовжується до повного виконання таких зобов'язань та задоволення вимог (п. 10.5. Договору).

В забезпечення виконання умов вищевказаного Договору між позивачем, як Кредитором, та третьою особою, як Поручителем, було укладено Договір поруки від 04.03.2016 р., згідно з п. 1.1. якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбар», які можуть виникнути з Договору № 1 купівлі-продажу товару, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліта» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Амбар» 04.01.2016 р.

Пунктом 2.3. Договору поруки передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, що визначене у п. 1.1. цього Договору Боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники.

Кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від буд-кого з них окремо (п. 2.4. Договору поруки).

Крім того, 04.03.2016 р. між позивачем, як Заставодержателем, та третьою особою, як Заставодавцем, було укладено Договір застави, який забезпечує вимоги Заставодержателя, що витікають із Договору № 1 купівлі-продажу товару, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліта» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Амбар» 04.01.2016 р. та договору поруки, посвідченого Дерун К.А., приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області 04.03.2016 р., реєстровий № 246, укладеного та підписаного між Заставодержателем та Заставодавцем за умовами яких Заставодавець зобов'язується передати у власність Боржника поголів'я свиней у живій вазі, кількість, якість і ціна якого визначається згідно видаткових накладних і специфікацій.

Згідно з доводами позивача, не спростованими відповідачем, на виконання умов Договору у період з 04.01.2016 р. по 23.09.2016 р. він поставив відповідачу товар на загальну суму 12 467 339, 50 грн., про що свідчать видаткові накладні, приймальні квитанції та видані відповідачем довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, належним чином завірені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Проте, в порушення умов Договору відповідач отриманий товар оплатив частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 2 542 845, 90 грн.

Актом звірки взаєморозрахунків, підписаних представниками сторін без зауважень та заперечень і скріпленим печатками обох підприємств, сторони підтвердили наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 2 542 845, 90 грн.

Направлена позивачем 03.10.2016 р. претензія про погашення боргу відповідачем залишена без задоволення.

Зважаючи на те, що відповідач допустив порушення взятих на себе зобов'язань в частині оплати поставленого позивачем товару, останній вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначалось вище, відповідно до пункту 5.2. Договору оплата за Договором робиться шляхом переказу грошових коштів - 100% вартості товару, згідно рахунку Продавця, впродовж трьох банківських днів з моменту отримання рахунку від Продавця.

За умовами пункту 5.3. Договору при поставці товару на умовах відстрочення платежу - протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку від Продавця. У такому випадку поставка товару та його оплата здійснюється згідно графіку, що є невід'ємною частиною Договору.

Під час розгляду справи позивач зазначив, що направляв на адресу відповідача рахунки для оплати за допомогою засобів електронного зв'язку, тоді як відповідач факт отримання від позивача зазначених рахунків не спростував.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач прийняв замовлену ним продукцію, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві повністю її вартість, відповідний борг, який існує на момент розгляду справи в суді в розмірі 2 542 845, 90 грн., має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Стосовно позовних вимог про стягнення 14 630, 55 грн. пені та 50 856, 90 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Поняттям «штраф» та «пеня» дано визначення ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Приписи даної статті також кореспондуються з положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що Покупець за цим Договором несе наступну відповідальність: за прострочення платежу виплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожен день прострочення.

Згідно з пунктом 7.3. Договору крім пені, передбаченої у п. 7.2. у випадку несвоєчасної оплати товару, Покупець зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 2% від вартості неоплаченого товару, а у випадку повторного порушення - штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченого товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки пені та штрафу, судом встановлено що вони є арифметично вірними та відповідають приписам чинного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості за спірним Договором.

Водночас, під час розгляду справи відповідач в особі директора Яворської Л.М. визнав позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 2 542 845, 90 грн., пені в сумі 14 630, 55 грн. та штрафу в сумі 50 856, 90 грн., про що подав відповідну заяву від 27.01.2017 р.

Частиною 5 статті 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

При цьому, судом встановлено, що внаслідок допущеної позивачем арифметичної помилки при розрахунку ціни позову, яка згідно з п. 3 ч. 1 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України визначається загальною сумою усіх вимог і складає 2 608 333, 35 грн. (а не 2 608 332, 99 грн.), позивачем було недоплачено до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 0, 01 грн.

За таких обставин, враховуючи приписи п. 2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» суд вважає за необхідне стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБАР» (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 38, літера А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта» (09133, Київська область, Білоцерківський район, селище міського типу Терезине, вулиця Першотравнева, будинок 2; 13730964) 2 542 845 (два мільйона п'ятсот сорок дві тисячі вісімсот сорок п'ять) грн. 90 коп. основного боргу, 14 630 (чотирнадцять тисяч шістсот тридцять) грн. 55 коп. пені, 50 856 (п'ятдесят тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 90 коп. штрафу та 39 124 (тридцять дев'ять тисяч сто двадцять чотири) грн. 99 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБАР» (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 38, літера А; ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 0 (нуль) грн. 1 коп.

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.02.2017 р.

Суддя М.Є. Літвінова