ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р.Справа № 922/4623/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків
про стягнення 2770608,25 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №159/1 від 03.03.2014р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність №7238 від 14.12.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Харківводоканал", в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 770 608,25 грн., у тому числі: суму боргу у розмірі 1 987 075,65 грн. за період з листопада 2015 р. по лютий 2015 р.; 3% річних у розмірі 50 861,24 грн., за період з 16.01.2016р. по 19.12.2016р.; інфляційні втрати за період з січня 2016р. по листопад 2016р. у розмірі 209211,96 грн., пеню у розмірі 384 364,10 грн., штраф у розмірі 139 095,30 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору про постачання №445 від 01.10.2008р. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав до суду відзив на позовну заяву за вх.№ 4231, який долучений судом до матеріалів справи. Відповідач зазначав, що визнає заборгованість перед позивачем, але зазначає, що п.16 ст.14 та ст. 32 Закону України "Про державний бюджет на 2015 рік" було передбачено виділення субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію. 16.12.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово - комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством "Харківводоканал", ТОВ "Котельні лікарняного комплексу", НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укргазвидобування" був укладений договір про організацію взаєморозрахунків та зазначив, що уклавши вказаний договір, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ. Відповідач зазначив, що ним здійснювались платежі за послуги теплопостачання. За таких обставин на думку відповідача заборгованість за спірним договором виникла не з вини відповідача, а у зв'язку із невідповідністю фактичної вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам та несвоєчасною компенсацією органами державної влади різниці в тарифах на зазначені послуги.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Між ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" (позивач та енергопостачальна організація за договором) та КП ВТП "Вода" (відповідач та споживач за договором) був укладений договір №445 від 01.10.2008 р. про постачання теплової енергії (далі по тексту - договір) в адміністративні та господарські приміщення, що знаходяться за адресою: смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області, вул.Чугуївська та належать .

До вищевказаного договору була укладена додаткова угода від 30.09.2011р. про те, що правонаступником КП ВТП "Вода" стало КП КГ "Харківкомуночиствод".

У подальшому КП КГ "Харківкомуночиствод" було перейменовано в КП "Харківводоканал" згідно рішення Харківської міської ради від 23.12.2011р. №577/11, про що позивач був повідомлений та була оформлена додаткова угода від 29.02.2012р. до договору. Договір був розірваний за ініціативою відповідача з 01.07.2016р.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав та поставив теплову енергію відповідачу, що підтверджується підписаними актами виконаних робіт, а саме:

- надання послуг з теплопостачання по гуртожитку за листопад 2015р. на суму 9056,28 гри. підтверджується актом виконаних робіт №1343 від 30.11.2015р. на суму 9056,28 грн. (залишилось несплаченим 67,35 грн.);

- надання послуг з теплопостачання по промисловим об'єктам за грудень 2015р. на суму 556 257,21 грн. підтверджується актом виконаних робіт №1579 від 31.12.2015р. на суму 556 257,21 грн.;

- надання послуг з теплопостачання по гуртожитку за грудень 2015р. на суму 1 542,14 грн. підтверджується актом виконаних робіт №1575 від 31.12.2015р. на суму 1542,14 грн.;

- надання послуг з теплопостачання по промисловим об'єктам за січень 2016р. на суму 1 054 136,23 грн. підтверджується актом виконаних робіт №50 від 31.01.2014р. на суму 1 054 136,23 грн.;

- надання послуг з теплопостачання по гуртожитку за січень 2016р. на суму 20 173,11 грн. підтверджується актом виконаних робіт №45 від 31.01.2016р. на суму 20 173,11 грн.;

- надання послуг з теплопостачання по промисловим об'єктам за лютий 2016р. на суму 404 273,09 грн. підтверджується актом виконаних робіт №263 від 29.02.2016р. на суму 404273,09 грн.;

16.12.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації. Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації. Комунальним підприємством "Харківводоканал", Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укргазвидобуванвія" був укладений договір №427/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 375 на суму 3 132 601,26 грн., згідно з п. 7 якого Відповідачем перераховується на рахунок Позивача заборгованість за спожиту у січні- листопаді 2015 році теплову енергію, згідно по Договору № 445 у розмірі 3 132 601,26 грн. за рахунок субвенції.

В рахунок погашення заборгованості за послуги теплопостачання по договору №445, що утворилась за період з 01.11.2015 по 31.12.2016 відповідач сплатив 49 373,48 грн., що підтверджується відповідними актами заліку зустрічних однорідних вимог від 24.02.2016 на суму 34 158,26 грн., від 23.03.2016 на суму 6 513,26 гри., від 27.04.2016 на суму 5 174,95 грн., від 31.05.2016 на суму 3 527,01 грн.

За період з листопада 2015р. по січень 2016р. відповідачем було спожито теплову енергію на промислових об'єктах на загальну суму 2 014 666,53 грн., а всі оплати були здійснені шляхом взаємозаліку в розмірі 49373,48 грн., про які й зазначає відповідач, тому заборгованість відповідача складає 1 965 293,05 грн.

За вищевказаний період відповідачем було спожито теплову енергію в гуртожитку смт.Кочеток на загальну суму 21 782,60 грн., яку сплачено відповідачем не було, тому за вказані послуги заборгованість відповідача складає 21 782,60 грн.

Згідно п. 6.3 договору споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду повинен своїм дорученням самостійно сплатити енергопостачальній організації вартість зазначеної в додатку 1а та 1б до договору кількості теплової енергії, передбаченої за розрахунковий період.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно п.6.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Свої договірні зобов'язання відповідач належним чином не виконував, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем за період з листопада 2015 р. по лютий 2016 р. у розмірі 1 987 075,65 грн. Не зважаючи на вимоги позивача про необхідність оплати заборгованості, що утворилась, відповідач суму боргу не сплатив

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1, ч. 6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб'єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 1 987 075,65 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні у розмірі 3% річних у розмірі 50 861,24 грн., за період з 16.01.2016р. по 19.12.2016р.; інфляційні втрати за період з січня 2016р. по листопад 2016р. у розмірі 209211,96 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування позивачем 3% річних та інфляційних у розмірі суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, та умовам договору та є такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 384 364,10 грн.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) за яким передбачено правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. 7.2.2. договору та додаткових угод до нього, сторони погодили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію споживач (відповідач) зобов'язується сплатити енергопостачальній організації крім суми заборгованості пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши нарахування пені суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 139 095,30 грн. суд вважає зазначити про наступне.

Верховним судом України у Постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, прийнятої за результатом перегляду судових рішень, здійсненного на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та те, що згідно ст. 549 ЦК України, штраф і пеня с одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків здійснення оплати за договором про постачання теплової енергії від 01.10.2008р. свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, відповідно до цього суд вважає у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 139 095,30 грн. - відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, , р/р НОМЕР_1 в ПАТ "Мегабанк", МФО 351629) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва,3, , р/р 82 в філії ХОУ АТ "Ощадбанк" м. Харкова, МФО 351823) заборгованість у розмірі 2 631 332,95 грн., у тому числі: суму боргу у розмірі 1 987 075,65 грн. за період з листопада 2015 р. по лютий 2015 р.; 3% річних у розмірі 50 861,24 грн., за період з 16.01.2016р. по 19.12.2016р.; інфляційні втрати за період з січня 2016р. по листопад 2016р. у розмірі 209211,96 грн., пеню у розмірі 384 364,10 грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, , р/р НОМЕР_1 в ПАТ "Мегабанк", МФО 351629) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва,3, , р/р 82 в філії ХОУ АТ "Ощадбанк" м. Харкова, МФО 351823) судовий збір у розмірі 39470,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. В частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 139 095,30 грн. - у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 09.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_3