РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017Справа №910/29614/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"ІМГ інтернешнл холдинг компані" до Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про стягнення заборгованості 644136,50 грн.

Суддя О.М. Ярмак
За участю представників:

від позивачане з'явився
від відповідача Чорний В.С. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІМГ інтернешнл холдинг компані" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", про стягнення 644 136,50 грн. заборгованості за ліцензійним договором № 12-08 від 01.10.2008.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/29614/14 та призначено її до розгляду на 17.02.2015.

Ухвалою від 17.02.2015 розгляд справи відкладено на 10.03.2015.

Ухвалою від 10.03.2015 судом зупинено провадження у справі № 910/29614/14 до вирішення Господарським судом міста Києва пов'язаної з нею справи № 910/4731/15-г, зобов'язано сторони повідомити суд про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 09.12.2016 судом поновлено провадження у справі № 910/29614/14 та призначено її розгляд на 17.01.2017.

16.12.2016 від відповідача у справі надійшли додаткові документи у справі.

Ухвалою від 17.01.2017 судом відкладено розгляд справи на 31.01.2017.

27.01.2017 від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

В судове засідання 31.01.2017 представник позивача в черговий раз на виклик суду не з'явився, пояснень по суті спору не надав, позовні вимоги не підтримав, хоча належним чином повідомлявся про дату та час судового розгляду.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав визнання у судовому порядку недійсності договору про передання виключних майнових прав на знаки від 25.08.2008, в частині передачі прав на знак за свідоцтвом № 82725 від 02.06.2006, що свідчить про нікчемність ліцензійного договору від 01.10.2008 № 12-08, виконання якого є предметом даного позову.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІМГ інтернешнл холдинг компані" (ліцензіар) та Відкритим акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", (ліцензіат) укладено ліцензійний договір № 12-08 (далі - Ліцензійний договір), за умовами якого ліцензіар за винагороду надає ліцензіату невиключну ліцензію на використання торговельної марки (знака для товарів і послуг), за свідоцтвом України № 82725 від 02.06.2006 (Знак) для всіх товарів і послуг, для яких Знак зареєстровано, а саме за класами Міжнародної класифікації товарів і послуг 16, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42 (детальний перелік наведено в тексті договору).

Відповідно до п. 6.1 Ліцензійного договору, винагорода за надання ліцензії, її розмір, терміни і порядок виплати встановлюються сторонами у додатку, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 1 Додатку до Ліцензійного договору № 12-08 від 01.10.2008 в редакції Додаткової угоди № 11 від 29.03.2013, за надання ліцензіату невиключної ліцензії на використання торговельної марки (знака для товарів і послуг), передбаченої Ліцензійним договором № 12-08 від 01.10.2008, ліцензіат з 30.03.2013 виплачує ліцензіару щомісячну винагороду в розмірі 125 000,00 грн.

Згідно з пунктом 2 Додатку до Ліцензійного договору № 12-08 від 01.10.2008 в редакції Додаткової угоди № 11 від 29.03.2013, щомісячна винагорода, передбачена п. 1 цього Додатку, виплачується ліцензіатом ліцензіару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № 0456 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023 не пізніше 25 числа кожного місяця надання дозволу (невиключної ліцензії).

Відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 11 від 29.03.2013, ця Додаткова угода вступає в силу з 30.03.2013 та діє до 31.12.2013. Після закінчення дії цієї Додаткової угоди відновлюється редакція від 01.10.2008 Додатку до Ліцензійного договору № 12-08 від 01.10.2008.

За умовами п. 1.1 Додатку до Ліцензійного договору № 12-08 від 01.10.2008, щомісячна винагорода, яка виплачується ліцензіатом ліцензіару, становить суму в розмірі 0,25 відсотків від суми щомісячного доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) ліцензіата за попередній місяць.

За твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві, у відповідача існує заборгованість за Ліцензійним договором за жовтень-грудень 2013 року у розмірі 362 900,00 грн та 281 236,50 грн за перший квартал 2014 року, що в загальному розмірі становить 644 136,50 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/4731/15-г, яким визнано недійсним договір про передання виключних майнових прав на знаки від 25.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІМГ інтернешнл холдинг компані" в частині передачі прав на знаки за свідоцтвами: №46385 від 21.01.2003, №46386 від 21.01.2003, №36592 від 15.04.2002, №36591 від 15.04.2002, №6562 від 29.03.1993, №6561 від 29.03.1993, №82725 від 02.06.2006 та № 86304 від 02.06.2006, скасовано реєстрацію вказаного договору в цій частині.

Як вказано вище, суд зупиняв провадження до вирішення провадження у справі № 910/29614/14 до вирішення Господарським судом міста Києва пов'язаної з нею справи № 910/4731/15-г.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/4731/15-г, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2016 , визнано недійсним договір про передання виключних майнових прав на знаки від 25.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІМГ інтернешнл холдинг компані" в частині передачі прав на знаки за свідоцтвами, серед яких свідоцтво № 82725 від 02.06.2006, скасовано реєстрацію вказаного договору в цій частині, зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України поновити записи у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо власника на знаки для товарів та послуг за свідоцтвами, в тому числі за №82725 від 02.06.2006, за Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

В умовах Ліцензійного договору вказано, що ліцензіар володіє правом на зареєстровану торговельну марку (знак для товарів і послуг), яке засвідчене свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 87725 на підставі договору про передачу права власності, який зареєстровано у Державному департаменті інтелектуальної власності 10.09.2008, відомості про передачу права власності опубліковані 10.09.2008, Бюл. № 17.

Предметом Ліцензійного договору є надання невиключної ліцензії на використання торговельної марки (знака для товарів і послуг) за свідоцтвом України № 82725 від 02.06.2006.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У зв'язку з визнанням недійсності договору про передання виключних майнових прав на знаки від 25.07.2008 за рішенням, що станом на даний час набрало законної сили, у Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМГ інтернешнл холдинг компані" не було прав на зареєстровану торговельну марку за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 87725 від 02.06.2006 на момент укладення Ліцензійного договору.

Відповідно до частин 1, 5, 9 ст. 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними. Умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

З аналізу наведених вище норм випливає нікчемність умови про предмет ліцензійного договору, за якою ліцензіату надаються права на використання об'єкта інтелектуальної власності, що випливають зі свідоцтва, якщо права на знак для товарів і послуг на момент укладення ліцензійного договору не належали ліцензіару і відповідно не могли бути ним передані іншій особі.

Нікчемність предмета Ліцензійного договору, що є його істотною умовою, свідчить про нікчемність Ліцензійного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У зв'язку з нікчемністю Ліцензійного договору з моменту його укладення, правові підстави для стягнення заборгованості з виплати винагороди за надання ліцензії за вказаним договором у суду відсутні, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю, враховуючи також при цьому відсутність будь-яких пояснень по суті спору від позивача.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 02.02.2017

Суддя О.М. Ярмак