РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017Справа №910/22354/16
За позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Дочірнє підприємство "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит - Плюс"

про стягнення грошової суми згідно з банківською гарантією, 3 % річних та втрат від інфляції в розмірі 436065,28 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Левченко О.О., представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" (далі - відповідач, Банк) про стягнення грошової суми згідно з банківською гарантією, 3 % річних та втрат від інфляції в розмірі 436 065,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 було порушено провадження у справі № 910/22354/16, залучено до участі у справі Дочірнє підприємство "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит - Плюс" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, розгляд справи призначено на 16.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 30.01.2017 у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача та третьої особи.

27.12.2016 через відділ діловодства суду позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

У судовому засіданні 30.01.2017 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач та третя особа в засідання господарського суду свого представника не направили, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за без їх участі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.01.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.05.2014 між Дочірнім підприємством "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит - Плюс" (постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) укладено Договір поставки продукції №162(3)14УК (далі - договір, договір поставки), за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах , визначених у договорів поставити обладнання і надати супутні послуги з впровадження Автоматизованої системи радіаційного контролю спецкорпусу № 1 ВП «Запорізька АЄС», надалі іменованих товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти і сплатити товар (п. 1.1. договору).

За умовами пунктів 1.2.-1.3. договору технічні характеристики товару викладені в додатку № 2 до договору, який є його невід'ємною частиною. Строк виконання постачальником зобов'язань за договором: жовтень 2014 р. - квітень 2016 р. поставка товару здійснюється згідно з «Графіком поставки обладнання…» додаток № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1. договору загальна вартість договору, з урахуванням супутніх послуг, надання яких передбачено розділом 7 та додатком № 2 до договору, становить 42 310 550,00 грн. з ПДВ.

Згідно з п. 3.4. договору в якості забезпечення виконання договору постачальник надає покупцю банківську гарантію, форма та зміст якої повинні відповідати вимогам Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління НБУ № 639 від 15.12.2004. Розмір забезпечення виконання договору складає 423 105,50 грн.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 36 місяців з дати укладення, а в частині виконання гарантійних зобов'язань постачальника, передбачених договором, - до закінчення терміну гарантії (п. 12.1. договору).

На виконання умов п. 3.4. договору, 07.07.2014 ПАТ «Фортуна-банк» як гарант надало банківську гарантію в забезпечення виконання відповідачем як принципалом на користь позивача як бенефіциара за договором поставки продукції № 162(3)14УК від 12.05.2014.

У гарантії відповідач взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов'язання протягом трьох банківських днів, з дати отримання від бенефіциара письмової вимоги (дані - повідомлення), сплатити бенефіциару суму у розмірі, що не перевищує 423105,50 грн.

Гарантія набуває чинності 07 липня 2014 і є чинною по 10 липня 2017 року.

ДП «Фаворит-Плюс» свої договірні зобов'язання по поставці товару не виконало в повному обсязі, вартість непоставленого товару складає 42 310 550,00 грн.

03.10.2016 позивач надіслав відповідачу повідомлення-вимогу про сплату грошової суми відповідно до умов банківської гарантії виконання зобов'язань за договором поставки, яка отримана останнім 10.10.2016.

У відповідь на повідомлення, відповідач повідомив позивача про звернення до третьої особи з вимогою про надання пояснень щодо невиконання умов договору, після отримання відповіді, Банк прийме рішення про можливість сплати коштів за гарантією.

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням Банком гарантії від 07.07.2014, яка була надана в забезпечення виконання третьою особою зобов'язань з поставки товару за договором поставки перед позивачем та наявністю чи відсутністю підстав для стягнення з відповідача 3% відсотки річних та інфляційних за жовтень 2016 року згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у зв'язку з простроченням оплати за гарантією.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України встановлено продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням постачальником зобов'язань з поставки товару у визначені строки, у серпні 2015 року позивач звернувся до господарського суду з позовом до Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит - Плюс" про розірвання договору та стягнення 1100850,48 грн. санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва 16.08.2016 у справі № 910/21926/15, яке набрало законної сили, задоволено позов задоволено повністю; стягнуто з Дочірнього підприємства «Всеукраїнська громадська організація онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» 940 427,86 грн. пені; 160 422,62 грн. штрафу; 22 017,01 грн. та 1 218,00 грн. судового збору; розірвано договір поставки продукції від 12.05.2014 № 162(3)14УК, укладений Дочірнім підприємством «Всеукраїнська громадська організація онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція».

У рішенні Господарського суду міста Києва 16.08.2016 у справі № 910/21926/15 встановлено, що станом на дату звернення позивача до суду з позовом відповідачем було допущено невиконання договірних зобов'язань з поставки товару (обладнання) на загальну суму 25 721 595,75 грн. зі строком поставки - жовтень 2014 року, травень-червень 2015 року. Станом на день судового розгляду строк виконання зобов'язання з поставки товару вже настав (квітень 2016 року), у свою чергу Підприємством зобов'язання взагалі не виконано, що свідчить про порушення останнім істотної умови Договору, а саме строку поставки. При цьому, судом встановлено, що саме дії та бездіяльність підприємства (Дочірнього підприємства «Всеукраїнська громадська організація онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс») стали причиною невиконання умов Договору.

У частині 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, фактичні обставини невиконання третьою особою умов договору з поставки товару встановлені судовим рішенням та не підлягають доказуванню в силу ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 561 Цивільного кодексу України установлено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно зі ст. 562 Цивільного кодексу України зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання.

За нормами статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред'явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Під час розгляду справи судом встановлено, що принципал за гарантією не виконав умови забезпеченого зобов'язання, порушивши умови договору поставки, що підтверджено судовим рішенням у справі № 910/21926/15.

Позивач у письмовій формі в межах строку, встановлених гарантією, пред'явив гаранту вимогу про сплату суми гарантії в розмірі 423105,50 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 564 Цивільного кодексу України гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Частиною 1 статті 565 Цивільного кодексу України встановлено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Втім, Банк як гарант не виконав свої зобов'язання за гарантією, грошові кошти на користь позивача не сплатив, докази які б підтверджували невідповідність вимоги позивача умовам гарантії Банк не надав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за банківською гарантією № 04КІ/37/2050/ЮР від 07.07.2014 не виплатив на користь позивача, обумовлену в гарантії суму грошових коштів у зв'язку з порушенням принципалом своїх зобов'язань за договором поставки, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 423105,50 грн. належить визнати законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 566 Цивільного кодексу України обов'язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію (ч. 1).

У разі порушення гарантом свого обов'язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії (ч. 2).

З аналізу вказаних вище норм чинного законодавства вбачається, що зобов'язання гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії є грошовим, а відповідно до ч. 2 ст. 566 ЦК у разі порушення гарантом свого обов'язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії. Таким чином, за відсутності в гарантії інших умов кредитор має право вимагати від гаранта, що порушив свій обов'язок, сплатити грошову суму, виплатити проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК.

Судом встановлено, що банківська гарантія не містить присічних умов відповідальності гаранта перед бенефіціаром, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення нарахувань згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки відповідач допустив порушення строку сплати за гарантією, на підставі наведених вище норм чинного законодавства позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в сумі 1182,38 грн. за період з 14.10.2016 по 14.11.2016 та інфляційні в сумі в розмірі 11846,95 грн. за жовтень 2016 року.

За результатом перевірки наданого позивачем розрахунку, суд зазначає, що він є вірним, а отже обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1182,38 грн. за період з 14.10.2016 по 14.11.2016 та інфляційні в сумі в розмірі 11846,95 грн. за жовтень 2016 року..

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 35-в; ідентифікаційний код 26254732) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133; ідентифікаційний код 19355964) 423105,50 (чотириста двадцять три тисячі сто п'ять) грн. 50 коп. , 1112 (одна тисяча сто дванадцять) грн. 83 коп. 3% річних та 11846 (одинадцять тисяч вісімсот сорок шість) грн. 95 коп. інфляційних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6540 (шість тисяч п'ятсот сорок) грн. 98 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено: 10.02.17

Суддя О.А.Грєхова