РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017Справа №910/23308/16

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"
до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
простягнення боргу 13 861,73 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Беляєв Ю.Л. - представник за довіреністю № 233/17 від 30.12.2016
від відповідачаЛінкевич О.В. - представник за довіреністю б/н від 17.05.2016

У судовому засіданні 01.02.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення боргу 13 861,73 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТзДВ "Експрес Страхування" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 220.15.2279501 від 24.07.2015, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Nissan", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ "НАСК "Оранта", позивачем було направлено останньому регресну вимогу. Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму збитків, позивач просить суд стягнути з відповідача 12 853,61 грн. в якості виплати страхового відшкодування. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано 3% річних у розмірі 236,65 грн. та інфляційні втрати у розмірі 771,47 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 порушено провадження у справі № 910/23308/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 01.02.2017.

У судове засідання, призначене на 01.02.2017, з'явились представники сторін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача подав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволені вимог щодо стягнення 3 % річних у сумі 236,65 грн. та інфляційних втрат у сумі 771,47 грн., оскільки дія ч. 2 ст. 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

24 липня 2015 року за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 220.15.2279501 від 24.07.2015 ТзДВ "Експрес Страхування" (далі - позивач) було застраховано автомобіль марки "Nissan", державний номер НОМЕР_1, страхувальником за договором є ОСОБА_3. Строк дії договору з 24.07.2015 по 23.07.2015.

З довідки № 751315554 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 23.10.2015 в м. Ніжин, Чернігівської області, по вулиці Воздвиженська 3-А, мала місце дорожньо-транспортна пригода - наїзд автомобілем ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під його керуванням, на транспортний засіб, що стояв - автомобіль "Nissan", державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_5.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.11.2015 справа № 740/4817/15-п.

26 листопада 2015 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок СТО - ТОВ "МАГР-АВТО ПЛЮС".

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки "Nissan", державний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження у ДТП, відповідно до Звіту ТОВ "Євро Асистанс" № 1303 від 14.12.2015 та ремонтної калькуляції № 1303 від 10.12.2015 складає 19 561,78 грн.

28.12.2015 позивачем на підставі виставленого рахунку на оплату № 908 від 26.12.2015 було складено страховий акт № 3.15.1316-1 та визначено суму страхового відшкодування у розмірі 12 853,61 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № 29765 від 25.01.2016.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_4, який керував автомобілем ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.11.2015 справа № 740/4817/15-п.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_4 як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АЕ/3388477) зі строком дії з 16.06.2015 по 15.06.2016, відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_2, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Nissan", державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування № 220.15.2279501 від 24.07.2015, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про страхування", або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль "Nissan", державний номер НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс АЕ/3388477) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза - 0,00 грн, таким чином з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування виплаченого позивачем у розмірі 12 853,61 грн., що і відповідає розміру заявлених позовних вимог.

В матеріалах справи наявна копія заяви позивача про відшкодування шкоди за Полісом АЕ/3388477, що була направлена на адресу відповідача за вих. № 313/1316 від 27.01.2016. Вказана заява була залишена відповідачем без реагування, страхове відшкодування не сплачено.

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та обмежується укладеним договором страхування, в свою чергу зазначеним законом випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (або МТСБУ) визначені у ст. 32 і доказів наявності таких суду не представлено.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 12 853,61 грн. страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення 3 % річних у розмірі 236,65 грн. та інфляційних втрат у розмірі 771,47 грн. за період прострочення з 06.05.2016 по 15.12.2016, суд зазначає наступне.

Згідно п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до статті 509 ЦК зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК.

Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

З огляду на зазначене, заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не приймаються судом до уваги та не спростовують наявність його зобов'язання сплатити на вимогу позивача 3 % річних та інфляційні втрати.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування позивачу, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 236,65 грн. та інфляційних втрат у розмірі 771,47 грн. підлягають задоволенню повністю, за період прострочення з 06.05.2016 (06.02.2016 - дата отримання відповідачем вимоги про виплату страхового відшкодування) по 15.12.2016 (гранична дата, визначена позивачем).

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (01004, м. Київ, вулиця Червоноармійська, будинок 15/2, ідентифікаційний код 36086124) страхове відшкодування у розмірі 12 853 (дванадцять тисяч вісімсот п'ятдесят три) грн. 61 коп. 3 % річних у розмірі 236 (двісті тридцять шість) грн. 65 коп., інфляційні втрати у розмірі 771 (сімсот сімдесят одна) грн. 47 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.02.2017

Суддя Пукшин Л.Г.