РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Справа № 924/887/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Мельник О.В. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 14.03.2016р.

відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 01.01.2017 р.;

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : представник не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Енергія» на рішення господарського суду Хмельницької області від 15.11.16р. у справі № 924/887/16 (суддя Гладюк Ю. В.)

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Енергія"

до відповідача ОСОБА_4 підприємства "НАФТАГРУП" с.Малиничі Хмельницький район

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - фізичної особи ОСОБА_5

про стягнення в порядку регресу 44 332,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Енергія» (надалі позивач) звернулось до господарського суду Хмельницької облаcті з позовною заявою (а.с.2-8) до ОСОБА_4 підприємства «Нафтагруп» (надалі відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6, про відшкодування шкоди в розмірі 44 332, 71 грн.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року (а.с.202-206) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що за умовами договору перевезення пального має бути подана заявка, за правилами п. 8.4. договору (підписана та скріплена печатками), подання такої заявки має засвідчуватись відповідним письмовим документом (заявкою). Порушення відповідачем умов договору щодо перевезення вантажів (підстава позову) можливе за умови прийняття останнім заявки на перевезення та нездійснення перевезення. Разом з тим, позивачем, як і відповідачем, у процесі розгляду справи не надано оригінал заявки для огляду та дослідження обставин порушення договору ОСОБА_7 того, таке витребування обумовлене не лише необхідністю встановлення факту подання заявки, а і тією обставиною, що подана копія такого документу викликає сумніви в належності оформлення заявки, враховуючи пояснення відповідача.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строки апеляційного оскарження, скасувати рішення та прийняти нове, яким просить задоволити позовні вимоги (а.с. 215-221) у зв'язку із порушенням судом норм процесуального та матеріального права при розгляді справи, що потягло неповне з'ясування обставин справи та прийняття незаконного судового рішення.

Скаржник зокрема зазначає, що суд першої інстанції не врахував вимоги щодо можливості застосування спрощеного способу укладання договорів, передбаченого статтею 181 Господарського кодексу України та статтею 207 Цивільного кодексу України. Вказує, що ним направлено факсом заявку відповідачу, однак остання виконана не була.

Апелянт також зазначає, що судом помилково не враховано наявність у матеріалах справи копії факсимільної заявки. Вказує, що при розгляді господарської справи № 903/732/14 у господарському суді Волинської області суд дослідив документи, в тому числі і заявку, та залишив у справі їх оригінали. ОСОБА_7 того, суд вже встановив наявність заявки на перевезення вантажу від 14.05.2013, а головне наявність правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем на підставі даної заявки.

Не погоджується апелянт також із відхиленням судом першої інстанції клопотання позивача щодо залучення ТОВ «Кронос Лімітед» до участі у справі, вважає дану обставину неналежним дослідженням матеріалів справи судом у зв'язку з тим, що ТОВ «Кронос Лімітед», як безпосередній покупець і отримувач вантажу, міг надати пояснення по справі та певні додаткові докази.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/887/16 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. (а.с.212).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.12.2016 апелянту поновлено строк апеляційного оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11 січня 2017 року на 10 год. 00 хв. ( а.с.214).

03.01.2017 на виконання вищевказаної ухвали суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу (а.с.234-240), в якому останній заперечує доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому відповідач у відзиві зазначає, що твердження апелянта є безпідставним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства і фактичним обставинам справи. Зазначає, що зміст і форма заявки на перевезення вантажу не відповідає вимогам п.1.1, 8.4 Договору №60/1 від 01.06.2012 із змінами, внесеними додатком до договору від 30.04.2013 року.

ОСОБА_7 того, вказує, що під час неодноразового розгляду справи іншими судами з цього ж предмету встановлено відсутність вищевказаної заявки в оригіналі. Дана обставина також підтверджується правоохоронними органами, які здійснювали досудове слідство по факту підробки заявки.

03.01.2017 на адресу суду від апелянта надійшли письмові пояснення щодо обставин залучення ТОВ «Кронос Лімітед» до участі у справі, а також копії актів та повідомлень останнього щодо невиконання відповідачем умов договору (а.с. 243-247).

11.01.2017 на виконання ухвали суду від 16.12.2016 надійшов відзив на апеляційну скаргу від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6, в якій останній заперечує вимоги апеляційної скарги, просить під час її розгляду взяти до уваги пояснення, подані ним під час розгляду позову судом першої інстанції та підтримує відзив відповідача у справі. ОСОБА_7 того, просить розгляд апеляційної скарги проводити без його участі (а.с. 249).

В судове засідання, яке відбулось 11 січня 2017 року, з'явились позивач та відповідач, представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не реалізував своє процесуальне право на участь у судовому засіданні, хоча про день та час його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 січня 2017 року розгляд справи відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу у зв'язку із необхідністю витребувати додаткові докази на 08 лютого 2017 року на11.00 год. (а.с. 255-256).

В судове засідання, що відбулось 08.02.2017 року, з'явились позивач (апелянт) та відповідач, представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не реалізував своє процесуальне право на участь у судовому засіданні, хоча про день та час його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору і міститься відзив на апеляційну скаргу третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в котрій викладена його позиція, в правовому полі статей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, наведених у ній, просив рішення господарського суду Хмельницької області від 15.11.2016 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити дану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 15.11.2016 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Хмельницької області від 15.11.2016 року слід залишити в силі, виходячи з наступного.

Конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через приписи статті 1 Господарського процесуального Кодексу України згідно яких підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Приписами ст. 21 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що позивачем є особа, яка має право вимоги, а відповідачем особа, яка повинна виконати зобов'язання.

В силу наведених законодавчих норм, завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті.

Ст. 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 Цивільного кодексу України, за приписами якої способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування такого способу захисту визначається положенням ст. 22 Цивільного кодексу України і проводиться у договірних зобовязаннях (ст. 611 ЦК) та в позадоговірних зобовязаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Дане твердження узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, згідно якої передбачені ст. 1166 ЦК України підстави відповідальності особи за завдану майнову шкоду застосовуються в разі виникнення між сторонами спору в деліктних зобовязаннях.

Позивач у даній справі, обгрунтовуючи вимогу відшкодування шкоди покликається на ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, що суперечить договірному характеру правідносин, які існували між сторонами спору.

Разом з тим, ст. 16 Цивільного кодексу України визначено право суду на захист цивільного права та інтересу сторони іншим способом, визначеним договором чи законом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків у тому числі, щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди) є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

У відповідності до ст. 224, 225 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

У даному спорі позивач визначає розмір і підстави шкоди, виходячи відповідно з правовідносин, які склалися між ним та ТОВ "Кронос Лімітед" та розміру шрафних санкцій сплачених ним третій особі ТОВ "Кронос Лімітед", у зв"язку з порушенням зобов"язання відповідачем, що виникло на підставі договору перевезення.

Розглядаючи позовні вимоги, судом звертається увага на те, що відшкодування збитків - це міра відповідальності за правопорушення в сфері господарювання, а тому її застосування можливе лише за наявності підстави відповідальності, передбаченої законом.

У зв"язку з цим обов'язковою передумовою задоволення позовних вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням збитків позивачеві; протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків; вина відповідача. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК на кредитора не покладається обов'язок доведення вини боржника у порушенні зобов'язання. Разом з тим на нього покладено обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушеним зобов'язанням і завданими збитками та їх розмір.

У зв"язку з наведеним судом досліджується факт невиконання відповідачем господарського зобов"язання, що призвело до збитків позивача.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 1 червня 2012 року між сторонами укладено договір (річний) на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні № 60 / 1, яким визначено перевізник (відповідач) зобовязується: доставити автоцистернами довірені йому замовником (позивачем) світлі нафтопродукти (вантаж) до пункту призначення та видати його особі, яка має право на їх одержання, у кількості та в термін, відповідно до даного договору та зазначених погодженими перевізником та замовником заявками, що є невідємною частиною цього договору

Замовник зобовязується оплатити надані перевізником послуги на підставі укладених до заявок актів прийому передачі виконаних робіт, які є невідємною частиною договору.

Відповідно до п.2.1 договору, перевезення вантажів виконуються перевізником лише на підставі заявок, що подає замовник за формою, відповідно до додатка № 1 при умові підписання цієї заявки перевізником.

Заявка на перевезення вантажів може бути узгоджена із перевізником шляхом обміну факсимільними повідомленнями з подальшим обміном оригіналами на протязі 3 днів (п. 2.2.).

Оформлена заявка, завірена перевізником, при предявлені водієм, який виконує обовязки експедитора, є підставою для одержання ним вантажу для перевезення з матеріальною відповідальністю перевізника (п. 2.4.).

Договір підписаний обома сторонами (зі сторони позивача ОСОБА_5, зі сторони відповідача ОСОБА_7) та скріплений їх печатками.

В подальшому, додатками до договору від 30 квітня 2013 року та від 7 травня 2012 року сторони внесли зміни до основного договору та встановили:

- перевізник зобовязується доставити автоцистернами довірені йому замовником світлі нафтопродукти до пункту призначення та видати його особі, яка має право на їх одержання, у кількості та у терміни, відповідно до договору та зазначених погодженими перевізником та замовником заявкою на кожне перевезення, що є невідємною частиною договору і підлягає укладенню відповідно до п. 8.4 (п. 1.1.).

- при підписання змін, доповнень, додатків, заявок на перевезення вантажу та інших документів до договору сторонами повинно бути підписано дані документи особисто через законного представника, який діє на підставі статуту та/або на підставі довіреності з обовязковим проставленням з боку обох сторін печаток підприємств, в іншому випадку такі додатки, доповнення, заявки та інші документи не можуть вважатися належними та не мають юридичної сили і не підлягають виконанню (п. 8.4.).

Додаткові угоди підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.

Додатком № 1 до договору сторони погодили (затвердили) форму заявки на перевезення вантажів.

1 березня 2013 року між ТОВ „Торговий дім „Енергія (постачальник) та ТОВ „Кронос Лімітед (покупець) укладено договір № К-Л / К58, яким визначено - постачальник зобовязується передати у власність покупцю нафтопродукти, а покупець зобовязується прийняти та оплатити їх вартість на умовах даного договору. За специфікацією до вказаного договору покупець приймає товар - дизельне паливо в кількості 35 000 л.

За рахунком від 8 квітня 2013 року вартість товару становить 273 500,15 грн.

Згідно платіжного доручення від 13 травня 2013 року № НОМЕР_1 „Кронос Лімітед оплатив на користь ТОВ „ТД „Енергія 54 700, 76 грн. за нафтопродукти.

Позивачем, як підтвердження виконання вищевказаного договору, додано копію заявки на перевезення вантажів автотранспортом для ПП „Нафтагруп по договору № 60 / 1 від 1 червня 2012 року на період 14.05.13 року. Заявка містить відмітки про масу вантажу 35 000 л. та адреси розвантаження навантаження.

На копії заявки містяться засвідчувальні реквізити: зі сторони позивача підпис навпроти прізвища ОСОБА_8 (директор ТОВ „Торговий дім „Енергія), скріплений печаткою; зі сторони відповідача - підпис навпроти прізвища директора ПП „Нафтагруп ОСОБА_7

14 червня 2013 року ТОВ „Кронос Лімітед направило позивачу вимогу про повернення передоплати в розмірі 54 700, 76 грн.

2 липня 2013 року позивач направив на адресу відповідача звернення, з проханням надати пояснення з приводу того, чому останнім не виконано обовязків за договором.

8 серпня 2013 року ТОВ „Кронос Лімітед направило на адресу позивача відповідь на пропозицію з повторною вимогою оплатити заборгованість.

28 квітня 2014 року позивачу направлено вимогу відносно оплати боргу з штрафними санкціями.

За платіжним дорученням № 2243 від 5 травня 2014 року позивач оплатив ТОВ „Кронос Лімітед 99 033, 47 грн. за призначенням платежу - повернення попередньої оплати з штрафними санкціями.

15 травня 2014 року позивач звернувся з вимогою до відповідача № 43 відносно компенсації штрафних санкцій в сумі 44 332,71, грн., сплачених позивачем ТОВ „Кронос Лімітед. Докази направлення (фіскальний чек та опис вкладення з штампом пошти).

В подальшому, позивач звернувся до постійно діючого третейського суду при Асоціації „Спілка нафтотрейдерів України про стягнення з відповідача 44 332,71 грн., рішенням даного суду від 06.06.14 позовні вимоги задоволено.

Згідно ухвали господарського суду Волинської області від 24 листопада 2014 р. у справі № 903/732/14 за позовом ПП „Нафтагруп до ТОВ „Торговий Дім „Енергія про визнання недійсним та скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації „Спілка нафтотрейдерів України від 06.06.14 по справі № 20/05 - 14 за позовом ТОВ „ТД „Енергія до ПП „Нафтагруп про стягнення в порядку регресу 44 332, 71 грн. в задоволенні заяви відмовлено. Рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації „Спілка нафтотрейдерів України від 06.06.14 по справі № 20/05 - 14 залишено без змін.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16 січня 2015 року у справі № 903/732/14 апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу від 24.11.14 скасовано. Прийнято нове рішення про часткове задоволення заяви. Рішення третейського суду скасоване.

Постановою ВГС України від 17 березня 2015 року постанову Рівненського апеляційного суду залишено без змін.

Згідно рішення господарського суду м. Києва від 17 березня 2016 року у справі № 910/27895/14 за позовом ПП „Нафтагруп до ТОВ „ТД „Енергія про визнання недійсною заявки від 14.05.2013 в позові відмовлено.

Згідно рішення господарського суду Хмельницької області від 23 березня 2016 року у справі № 924/612/15 за позовом ТОВ „Торговий Дім „Енергія до ПП „Нафтагруп про визнання недійсним додатку від 30 квітня 2013 року до договору № 60/1 від 01.06.12. у позові відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18 липня 2016 року вищезазначене рішення першої інстанції залишено в силі.

Враховуючи те, що відповідачем не повернуто сплачені позивачем штрафні санкції в сумі 44 332,71 грн., останній звернувся до господарського суд Хмельницької області із позовом про стягнення вказаної суми в порядку регресу.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що сторони вступили у відносини за договором на перевезення вантажів автотранспортом у місцевому та міжміському сполученні від 1 червня 2012 року (з додатками).

В силу ст. ст. 908, 909 ЦК перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них;

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Позивач, як на підставу неналежного виконання договору перевезення вказує на те, що на виконання договору ним факсом надіслано відповідачу заявку від 14.05.13. Відповідач, на підтвердження отримання заявки направив позивачу дану заяву з своїм підписом, що свідчить про її прийняття та прийняття обовязку по перевезенню. Однак вказаний обовязок не виконано.

Разом з тим, дане твердження не може братися до уваги, а заявка не може вважатися доказом виникнення правовідносин з перевезення, оскільки не відповідає умовам договору в частині оформлення замовлення.

Так, в силу ч.1 ст. 208 ЦК України, для правочинів (за змістом ч.2 ст. 202 ЦК України, договір між двома особами є двостороннім правочином) між юридичними особами встановлена письмова форма.

Згідно ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлені спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За ст. 14 ЦК цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Разом з тим, застосування спрощеного способу укладення договору у даному випадку не відповідає існуючим умовам договору.

Зокрема, як вбачається з додатку від 30 квітня 2013 року до договору від 1 червня 2012 року (який підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками), який діяв на момент спірної заявки (14.05.13), перевізник зобовязується доставити автоцистернами довірені йому замовником світлі нафтопродукти до пункту призначення та видати його особі, яка має право на їх одержання, у кількості та у терміни, відповідно до договору та зазначених погодженими перевізником та замовником заявкою на кожне перевезення, що є невідємною частиною договору і підлягає укладенню відповідно до п. 8.4.

За п. 8.4. (в редакції додатку) при підписанні змін, доповнень, додатків, заявок на перевезення вантажу та інших документів до договору сторонами повинно бути підписано дані документи особисто через законного представника, який діє на підставі статуту та/або на підставі довіреності з обовязковим проставленням з боку обох сторін печаток підприємств, в іншому випадку такі додатки, доповнення, заявки та інші документи не можуть вважатися належними та не мають юридичної сили і не підлягають виконанню.

Вказані умови договору свідчать про те, що сторони погодили, що:

- зобовязання поставки вантажу виникає на підставі договору та обовязкової заявки;

- заявка має бути погоджена сторонами та є частиною договору;

- заявка підлягає укладенню за п. 8.4. договору, тобто заявка має бути підписаною сторонами особисто через законного представника, який діє на підставі статуту та/або на підставі довіреності;

- заявка в обовязковому порядку має містити печатки обох підприємств;

- відсутність хоча б однієї умови виключає належність заявки та свідчить про відсутність її юридичної сили та відсутність необхідності її виконувати.

Колегією суддів береться до уваги та обставина, що додаток від 30.04.2013 року до договору був предметом розгляду судовими інстанціями.

Так, рішенням господарського суду Хмельницької області від 23 березня 2016 року в справі № 924/612/15 в позові ТОВ „Торговий Дім Енергія до ПП „Нафтогруп про визнання недійсним додатку від 30 квітня 2013 року відмовлено. Вказане рішення залишено без змін апеляційною інстанцією. Отже, додаток до договору є дійсним на даний час та має враховуватись у якості умов договору. Дана обставина є преюдиційною при вирішенні спору з підстав, зазначених у статті 35 ГПК України.

Також колегією суддів критично оцінюються доводи позивача щодо направлення відповідачу вищевказаної заявки факсимільним зв'язком. Так, відповідно до листа Хмельницької філії ПАТ «Укртелеком» № 25/924 від 27.02.2015 (а.с.192), ПП «Нафтагруп» не є споживачем послуг ПАТ «Укртелеком», а тому направлення документів факсимільним зв'язком на його адресу виключається. ОСОБА_7 того, факс не забезпечує належного оформлення заявки з точки зору її посвідчення печатками і підписами, що в силу вищевказаних умов (п. 8.4.) договору є обовязковим.

Щодо ознак належності заявки, як підстави здійснення перевезення, колегія суддів констатує, що за умовами договору заявка має бути укладена за правилами п. 8.4. договору (підписана та скріплена печатками), подання такої заявки має засвідчуватись відповідним письмовим документом (заявкою).

У даному спорі, заявка від 14.05.13р. на перевезення 35 тис.л дизпалива є основним доказом на підтвердження існування правовідносин, що виникають з договору перевезення, та їх виконання між позивачем та відповідачем, інших первинних документів позивачем не надано. Дана обставина сторонами не оспорюється.

Разом з тим, відповідач заперечує копію вищевказаної заявки, вказує на відсутність оригіналу, відсутність печатки відповідача, наявність підпису невідомої йому посадової особи зі сторони позивача ОСОБА_8, а також підроблений підпис відповідача.

Колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги витребовувася оригінал заявки на перевезення вантажу від 14.05.13, однак сторонами останній наданий не був.

Відповідно до п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова) , письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною з допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК. Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала.

Пунктами 2.3 та 2.5 Постанови передбачено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи. Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що копія заявки на перевезення вантажу від 14.05.2013, що міститься у матеріалах справи, не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 34 ГПК України, а тому позивачем недоведено наявність правовідносин, що виникають з даного документа, у зв"язку з чим недоведеним є факт неналежного виконання відповідачем зобов"язань, що є складовою частиною правопорушення, доведеність якої є обов"язковою для покладення на сторону обов"язку відшкодування збитків.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відсутність оригіналу заявки від 14.05.13р. підтверджується також доданим у справу рішенням господарського суду м. Києва у справі № 910/27895/14, де вказано, що органом досудового розслідування встановлено і підтверджено матеріалами кримінального провадження, що в матеріалах справи господарського суду Волинської області та матеріалах постійно діючого третейського суду при Асоціації „Спілка нафтотрейдерів України наявна лише копія заявки від 14.05.13 р., а оригінал такого документу відсутній і в ПП „Нафтагруп і в ТОВ „Торговий Дім „Енергія.

Також дана обставина підтверджується постановою Ковельського відділу поліції про закриття кримінального провадження від 29.12.15, де зазначено, що в ході досудового розслідування вжито всі можливі заходи з метою встановлення місця знаходження оригіналу вищенаведеної заявки для проведення почеркознавчої експертизи в результаті яких встановлено, що в матеріалах цивільної справи та матеріалах постійно діючого третейського суду наявна лише копія заявки. Також оригінал відсутній у ПП „Нафтогруп і ТОВ „ТД „Енергія.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо неналежного вивчення судом першої інстанції обставин справи та доводів позивача щодо наявності оригіналу заявки від 14.05.2013 у матеріалах господарської справи №903/732/14, що на його думку, стверджується копією ухвали Волинського господарського суду від 24.11.2014 у даній справі.

Так, колегія суддів, ознайомившись зі змістом вищевказаної ухвали, констатує, що господарським судом Волинської області не надавалась оцінка доказам, що були надані позивачем.

Аналізуючи обставини справи та норми законодавства, беручи до уваги, що позивачем недоведено існування між сторонами правовідносин в частині поставки дизельного палива в кількості 35000 л на підставі заявки від 14.05.2013р., що виключає можливість доведення невиконання зобов"язання відповідачем, вимоги щодо стягнення шкоди є безпідставними.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача (скаржника), викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку та дійшов вірного висновку про те, що порушення відповідачем умов договору потребує дослідження заявки від 14.05.13р. саме в оригіналі, відсутність такого оригіналу, виключає документальне підтвердження та обґрунтованість доводів позивача, що в свою чергу свідчить про необгрунтованість позову та необхідність відмови задоволення останнього. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Енергія» від 30.11.16р. на рішення господарського суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року у справі № 924/887/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року у справі № 924/887/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/887/16 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Філіпова Т.Л.