РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017Справа №910/16719/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 22511,38 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 22511,38 грн. у порядку регресу.

Позов мотивований тим, що відповідач порушив підпункт 33.4.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «Про обов'язкове страхування») у зв'язку із чим, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача суми, яка була відшкодована страховиком у порядку регресу та відступлена позивачеві на підставі відповідного договору факторингу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.16 позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2016 касаційну Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.09.16 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.15 у справі №910/16719/15 скасовано і справу № 910/16719/15 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами автоматичного розподілу справ між суддями, справу № 910/16719/15 передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 справа № 910/16719/15 була прийнята до свого провадження суддею Грєховою О.А., розгляд справи призначено на 30.01.2017.

10.01.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення, в яких зазначено, що Вищий господарський суд України помилково вказав, що згідно з постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2012 у справі № 24/134 заява про настання страхового випадку подавалась відповідачем у даній справі, оскільки в зазначеній постанові Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2012 у справі № 24/134, на яку посилається у своїй постанові Вищий господарський суд України, зазначено, що 10.06.2010 до ПрАТ «СК «Статус» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування звернувся позивач у справі № 24/134, тобто ПрАТ «Ера», яке є потерпілою особою.

У зазначених поясненнях, представник позивача також просив суд, враховуючи наявність всіх необхідних документів і пояснень для розгляду справи, розглянути справу за відсутності представника позивача.

У судове засідання 30.01.2017 з'явився представник відповідача, надав суду усні пояснення, проти позову заперечив.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.01.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.06.2009 між Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "Статус" та Приватним підприємством "Стройторг" укладено Договір (поліс) №ВВ/9969706 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - "Mercedes Benz", державний номер НОМЕР_1.

Строк дії полісу встановлено з 17.06.2009 по 16.03.2010.

08.06.10 на дорозі Обухів-Глеваха 0км+100м сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) - за участю автомобіля "Мерседес" із державний номер НОМЕР_1 (власник - ПП "Стройторг"), яким керував ОСОБА_1, та автомобіля "Деу Ланос", державний номер НОМЕР_2 (власник ПрАТ "Ера"), яким керував ОСОБА_3, що підтверджується довідкою ВДАІ з обслуговування Обухівського району при УДАІ ГУ МВС України у Київській області від 17.02.11 №660.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "Деу Ланос", державний номер НОМЕР_2, який належить ПрАТ "Ера" на праві власності.

Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 11.08.10 у справі №3-8234, залишеної без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 20.10.10 у справі №33-1647/10, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п.16.11. Правил дорожнього руху України. Останнього визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Законність керування ОСОБА_1 автомобілем "Мерседес", державний номер НОМЕР_1 на момент виникнення ДТП підтверджується договором №4 оренди автомобіля від 01.04.10, який укладено між ПП "Стройторг" (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар).

Згідно з п. 1 договору оренди орендодавець передав ФОП ОСОБА_1 у строкове платне володіння і користування автомобіль "Мерседес".

Пунктом 2 договору оренди передбачено, що орендований автомобіль належить використовувати орендарем для транспортного обслуговування співробітників орендаря по території України. Термін оренди: з 01.04.10 по 31.03.11.

Відповідно до Акту прийому-передачі автомобіля від 01.04.2010, що є невід'ємною частиною договору оренди, ПП „Стройторг" передав, а ФОП ОСОБА_1 прийняв автомобіль „Мерседес", д/н НОМЕР_1.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2012 у справі №24/134 встановлено, що даний договір оренди є чинним і протилежного судом не встановлено.

10.06.2010 Приватне акціонерне товариство "Ера" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту експерта від 01.07.10 №354/3 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Деу Ланос" у результаті його пошкодження у ДТП, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 22657,78 грн. Фактична вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Деу Ланос" склала 36580,00 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт від 08.12.10 №ОУ-0000011 та №Оу-0000001. Крім того, згідно з актом здачі-прийняття виконаних робіт від 18.02.11 №354/3 позивачем понесені витрати на проведення вищевказаного автотоварознавчого дослідження на суму 450,00 грн.

05.09.2012 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Статус" складено страховий акт № 4398-10-59-02, згідно якого виплата страхового відшкодування складає 22511,38 грн.

Відповідно до зазначених вище звіту та страхового акту Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Статус" виплачено страхове відшкодування у розмірі 22511,38 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2914 від 07.09.2012.

У подальшому, 28.04.2014 між ПрАТ "СК "Статус" (клієнт) та ТОВ «Маркс.Капітал» (фактор) було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 4/28-04/2014, в порядку та на умовах якого, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до клієнта, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування. Перелік таких вимог визначається згідно: Додатку № 1, Додатку № 2 та Додатку № 3 до цього договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що фактор займає місце клієнта (як кредитора) по всім регресним вимогам клієнта згідно додатків до цього договору, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Характеристика прав, переданих фактору клієнтом за цим договором: загальна сума переданих регресних вимог 3582463,26 грн. Детальна інформація по кожній окремій регрес ній вимозі міститься в додатках до цього договору (п. 1.3 договору).

За умовами п. 2.1 договору для реалізації фактором придбаних ним прав, клієнт передає під час підписання цього договору документи, перелік яких буде достатній для виплати клієнтом страхового відшкодування та підтверджують сам факт виплати.

Згідно з п. 4.1 договору за передані права вимоги до боржника за основним договором фактор сплачує клієнтові 5000,00 грн. Додатково за кожну фактор зобов'язується перерахувати 10% від суми стягненого боргу за кожною регресною вимогою, протягом 30 робочих днів з моменту отримання такого боргу (4.2 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 6.1. договору).

Таким чином, на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу №4/28-04/2014 від 28.04.2014 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» перейшло право вимоги до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення страхового відшкодування у розмірі 22511,38 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 22511,38 грн. від 21.05.2015 №82, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не повідомив Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Статус" про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 08.06.2010 у м. Києві в порядку, передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відповіді на претензію не надав та суму збитків не відшкодував, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» з вернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 352 Господарського кодексу України страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

В силу ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції, чинній на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди).

Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як зазначалося вище, відповідно до Звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №354/3 від 01.07.2010, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Lanos», державний номер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження в ДТП, складає 22657,78 грн., вартість відновлювального ремонту складає 34317,60 грн.

При цьому матеріалами справи підтверджено, що внаслідок настання страхового випадку, на підставі вищенаведених норм законодавства страховик за договором обов'язкового страхування виплатив на користь потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 22511,38 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №2914 від 07.09.2012.

Відповідно до підпункту 33.1.2. пункту 33.1. статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Згідно з пп. "ґ" пп. 38.1.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону.

Суд зазначає, що наведеними правовими нормами встановлено обов'язок учасників невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами, що підтверджується довідкою ВДАІ з обслуговування Обухівського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області №660 від 17.02.2011.

ОСОБА_1 як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, про що свідчить наявна в матеріалах справи постанова Оболонського районного суду міста Києва від 11.08.2010 у справі №3-8234, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 20.10.2010 у справі №33-1647/10.

Суд також відзначає, що ПрАТ "СК "Статус" здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі, а позивачем факт настання ДТП не оспорюється.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 10.06.2010 учасником дорожньо-транспортної пригоди, а саме - постраждалою особою було належним чином повідомлено позивача про страховий випадок, що стався 08.06.2010 (тобто повідомлення мало місце в межах визначеного законом 3 денного строку). Даний факт встановлений у постанові Київського апеляційного господарського судому від 07.06.2012 у справі №24/134 за позовом Приватного акціонерного товариства "Ера" до Приватного підприємства "Строй торг" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" про стягнення 37030,00 грн. і в силу ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що страховика було повідомлено про настання дорожньо-транспортної пригоди у строки і відповідно до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Окремо слід зазначити, що сам по собі факт неповідомлення страхувальником і водієм забезпеченого транспортного засобу страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Так, відшкодування збитків, як окремий спосіб захисту, визначений п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та категорія яких розкривається в приписах ст. 22 ЦК України, передбачає як спеціальний предмет доказування, так і може стосуватись лише випадків завдання матеріальної шкоди або спричинення упущеної вигоди.

Зокрема, статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивач під час розгляду справи не надав суду доказів виникнення у нього збитків з причини не повідомлення про настання ДТП, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

У пункті другому постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" роз'яснено, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено безпідставність заявлених позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року №7).

За таких обставин, судовий збір покладається на позивача, з урахуванням сплаченого відповідачем за подання апеляційної та касаційної скарг.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36020, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, буд. 14-А/22; ідентифікаційний код: 37686922) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04210, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_4) витати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2009 (дві тисячі дев'ять) грн. 70 коп. та витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 2192 (дві тисячі сто дев'яносто дві) грн. 40 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.02.2017.

Суддя О.А. Грєхова