КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2017 р. Справа№ 910/14413/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників

позивача: Янко І.О.;

відповідача-1: ОСОБА_3;

відповідача-2: Бондар О.Г.;

третьої особи-1: не з'явився;

третьої особи-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.10.2016р.

у справі №910/14413/16 (суддя Дупляк О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк

"Експобанк"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском"

2) Департамент з питань реєстрації виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної

адміністрації)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

позивача 1) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального

округу Бєлломі Олена Василівна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача-1 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Макромакс"

про визнання права та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" (далі - відповідач-1) та Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач-2), в якому просило суд:

- визнати позивача з 31.01.2007р. іпотекодержателем нерухомого майна, що є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором, посвідченим 31.01.2007р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Б.П. за реєстровим №427, а саме: будівлі складу бланків та квитків (в літ.Б), загальною площею 2678,30 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А;

- скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки і обтяжень обтяжувача позивача щодо спірної будівлі складу бланків та квитків, а саме: запис від 04.07.2014р., 14:26:47 про припинення іпотеки номер 6223968 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14221352 від 04.07.2014р., 14:27:31, а також запис від 04.07.2014р., 14:11:07 про припинення обтяження номер 6223882 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14220454 від 04.07.2014р., 14:12:02.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на порушення його права, як іпотекодержателя спірного об'єкту нерухомого майна, що підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідач-1 проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами. Зокрема, відповідач-1 зазначав наступне:

- кредиторські вимоги позивача, а також об'єкт нерухомого майна - будівля складу бланків та квитків (літера Б), загальною площею 2 678,30 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А в ліквідаційному балансі відповідача-1 відсутні;

- в даному випадку сплинув строк позовної давності щодо заборгованості за основним зобов'язанням та за зобов'язаннями, що випливають з іпотечного договору;

- 04.07.2014р. відбулося припинення іпотеки відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку";

- на момент вирішення спору відповідач-1 не є власником спірного об'єкту нерухомого майна.

Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав, явку свого представника у судові засідання не забезпечив, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2016р. (том справи - 1, аркуші справи - 1-2), на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бєлломі Олену Василівну (далі - третя особа-1).

Третя особа-1 відзиву на позовну заяву не надала, явку свого представника у судові засідання не забезпечила, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016р. (том справи - 1, аркуші справи - 206-208), на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Макромакс" (далі - третя особа-2).

Третя особа-2 заперечувала проти задоволення позову, посилаюсь на те, що іпотека була припинена 04.07.2014р. на підставі ст. 17 Закону України "Про іпотеку", просила суд в позові відмовити.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р. у справі №910/14413/16 позов задоволено повністю:

- визнано позивача іпотекодержателем з 31.01.2007р. нерухомого майна, що є предметом іпотеки згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Б.П. за реєстровим номером 427, а саме будівлі складу бланків та квитків (в літ. Б), загальною площею 2 678,30 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, будинок 2-А;

- зобов'язано відповідача-2 скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки і обтяжень обтяжувача - позивача щодо будівлі складу бланків та квитків (в літ. Б), загальною площею 2 678,30 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, буд. 2-А, а саме: запис від 04.07.2014р. 14:26:47 про припинення іпотеки номер 6223968 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14221352 від 04.07.2014р., 14:27:31; запис від 04.07.2014р. про припинення обтяження номер 6223882 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14220454 від 04.07.2014р., 14:12:02;

- присуджено до стягнення з відповідачів на користь позивача по 2 067,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р. у справі №910/14413/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач-1 звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- суд в своєму рішенні помилково вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги до відповідача-1 є по суті вимогами про застосування реституції за недійсним правочином - протоколом проведення прилюдних торгів, які необхідно задовольнити. При цьому, суд безпідставно вважає відповідача-1 стороною вказаного недійсного правочину;

- відповідач-1 не є стороною недійсного правочину, оскільки прилюдні торги та відповідний протокол проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) №14/1/44 від 11.03.2014р. складався без участі відповідача-1;

- висновок суду щодо необхідності застосування реституції та визнання позивача іпотекодержателем з 31.01.2007р. за іпотечним договором від 31.01.2007р. є необґрунтованим та безпідставним;

- посилання суду на те, що позивач дізнався про порушення його прав, як іпотекодержателя (невизнання його Іпотекодержателем за Іпотечним договором) в лютому 2016 року та відповідно про початок перебігу позовної давності з цієї дати, не може розглядатися окремо від реалізації своїх прав іпотекодержателем, які є похідними від основного зобов'язання, адже поновлення судом цих прав без застосування позовної давності з дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання порушує права відповідача-1 щодо застосування позовної давності відносно вказаних прав іпотекодержателя саме з 13.02.2009р.;

- судом першої інстанції безпідставно, в порушення законних прав відповідача-1, не застосована позовна давність щодо захисту прав (поновлення) прав позивача відносно визнання його з 31.07.2007р. іпотекодержателем нерухомого майна за укладеним з відповідачем-1 іпотечним договором;

- в порушення ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд при прийнятті рішення у даній справі вийшов за межі позовних вимог та прийняв рішення зобов'язати відповідача-2 скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки і обтяжень позивача, як обтяжувача, щодо будівлі складу бланків та квитків (в літ. Б), загальною площею 2 678,30 грн., що розташована за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, буд. 2-А за відсутності відповідного клопотання заінтересованої сторони;

- на момент винесення рішення у даній справі (04.10.2016р.) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутнє нерухоме майно, а саме будівля складу бланків та квитків загальною площею 2678,3 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Залізничне шосе, будинок 2-А, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00. При цьому вказане нерухоме майно відсутнє в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 28.04.2016р. з моменту закриття відповідного розділу реєстру. Тобто на момент порушення провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду (10.08.2016р.) предмет спору, а саме: нерухоме майно з реєстраційним номером 00 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було відсутнє.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016р. (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.12.2016р.

23.11.2016р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2016р. у справі №910/12140/16 як судової практики по аналогічній справі.

Вказане клопотання було задоволено судом.

02.12.2016р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість доводів відповідача-1, просив суд залишити скаргу без задоволення.

В судове засідання 08.12.2016р. з'явилися лише представники позивача, відповідача-1 та третьої особи-2.

Представники відповідача-2 та третьої особи-1 не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 26.01.2017р.

26.01.2017р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшли письмові пояснення по справі.

Представники відповідачів та третьої особи-2 в судовому засіданні 26.01.2017р. підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просили суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р. у справі №910/14413/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 26.01.2017р. заперечував проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник третьої особи-1 в судове засіданні 26.01.2017р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

В судовому засіданні 26.01.2017р. представник відповідача-2 подав клопотання про продовження строку розгляду справи відповідно до ст. ст. 69, 102 Господарського процесуального кодексу України.

Вказане клопотання було задоволено судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017р., на підставі ст. ст. 69, 77, 102 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 09.02.2017р.

08.02.2017р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 09.02.2017р. представники відповідачів підтримали раніше надані пояснення, просили суд апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 09.02.2017р. представник позивача також підтримав пояснення, надані у попередньому судовому засіданні, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представники третіх осіб в судове засіданні 09.02.2017р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представників третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 09.02.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

19.01.2007р. між позивачем, як банком, та відповідачем-1, як позичальником, було укладено договір кредитної лінії №01/07 (далі - Договір кредитної лінії) (том справи - 1, аркуші справи - 24-25).

За умовами Договору кредитної лінії (п.п.1.1-1.4) банк відкриває кредитну лінію і надає позичальнику кредити, загальний розмір яких (ліміт) не перевищує 3 000 000 доларів США 00 центів. Позичальник повертає банку кредити та сплачує проценти за користування кредитами на умовах цього договору. Термін закінчення дії кредитної лінії за цим договором - 16.01.2009р. Строки користування кредитами встановлюються угодами сторін до цього договору і не можуть перевищувати строку дії кредитної лінії. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитами у розмірі 15% річних. Строки користування кредитами, суми кредитів, їх цільове використання встановлюються угодами сторін цього договору.

16.01.2009р. між позивачем та відповідачем-1 було укладено угоду до Договору кредитної лінії (том справи - 1, аркуш справи - 26), в якій вони дійшли згоди, зокрема, з наступних питань:

- строк дії Договору кредиту з лімітом 4 400 000 доларів США 00 центів та кредитів, що надані позичальнику згідно умов Договору кредиту в сумі 4 400 000 доларів США 00 центів продовжується до 13.02.2009р,;

- з 16.01.2009р. процентна ставка за користування кредитами, що надані позичальнику згідно Договору кредиту, встановлюється у розмірі 17,0% річних;

- позичальник до 13.02.2009р. включно зобов'язаний сплатити банку на рахунок №6111701 наступні комісії: за кредитне обслуговування у розмірі 0,2% від фактичного ліміту кредитної лінії; за продовження строку дії Договору кредиту у розмірі 0,2% від фактичної заборгованості за Договором кредиту станом на 16.01.2009р. Комісії сплачуються в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на день сплати;

- банк встановив позичальнику строк сплати процентів за користування кредитними коштами за листопад - грудень 2008 року до 30.01.2009р. включно.

31.01.2007р. між позивачем, як іпотекодержателем, та відповідачем-1, як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір (далі - Іпотечний договір) (том справи - 1, аркуші справи - 27-29).

За умовами п.п.1.1, 1.2 Іпотечного договору останнім забезпечується виконання іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту. За умовами Договору кредиту іпотекодавець, зокрема, зобов'язаний повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 3 000 000 доларів США до 16.01.2009р., сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у розмірі, що встановлений Договором кредиту, неустойку у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту і цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Строк повернення кредиту (кредитів), проценти та будь-які інші умови договорів кредиту можуть бути змінені угодами сторін Договору кредиту без зміни цього Договору та без повідомлення і згоди іпотекодавця. Для забезпечення своїх зобов'язань за Договорами кредиту іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку будівлю складу бланків та квитків (в літері Б), загальною площею 2 678,30 кв. м, що розташована за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А (далі - предмет іпотеки). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу будівлі складу бланків та квитків, посвідченого 26.12.2006р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., реєстровий номер 7571, зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим номером 7897-П. Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, у тому числі тими, що не можуть бути відокремлені від предмету іпотеки без його пошкодження або зниження його вартості (системи опалення, газо- та/або енергопостачання, водопроводу та каналізації, заповнення дверних та віконних пройм, тощо). Вартість предмета іпотеки за згодою сторін цього Договору становить 18 631 260 грн., що за офіційним курсом обміну валют, який встановлений НБУ на день укладення цього договору складає 3 689 358 доларів США 42 центів.

31.01.2007р. Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Б.П., у зв'язку з чим в подальшому було накладено заборону відчуження предмету іпотеки та зареєстровано в реєстрі заборон за №428, а також 01.02.2007р. зареєстровано обтяження №6223882 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У 2007-2008 роках були укладені договори про зміну Іпотечного договору (том справи - 1, аркуші справи - 30-31), в яких позивач та відповідач-1 дійшли згоди щодо коригування вартості предмету іпотеки. Так, відповідно до договору від 25.01.2008р. про зміну Іпотечного договору вартість предмету іпотеки становить 30 567 437,90 грн., що згідно з курсом обміну валют, встановленим НБУ, є еквівалентом 6 052 958 доларів США.

На підставі договору про зміну Іпотечного договору 21.09.2007р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Б.П. було зареєстровано іпотеку №6223968 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Оскільки відповідач-1 не виконував свої зобов'язання за Договором кредитної лінії, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2012р. у справі №1013/8999/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" про стягнення боргу за кредитним договором позовні вимоги було задоволено. Присуджено до солідарного стягнення з ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" 4 471 499,85 доларів США та 13 865 002,64 грн. заборгованості за Договором кредитної лінії, а також 1 809, 50 грн. судових витрат.

Відповідач-1 не виконав вищевказане судове рішення в добровільному порядку, у зв'язку з чим його було виконано в примусовому порядку, а саме: проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (будівлі складу бланків та квитків (в літері Б), загальною площею 2 678,30 кв. м, розташованої у м. Київ по вул. Залізничне шосе, 2-А).

Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) № 14/1/44 (том справи - 1, аркуш справи - 33) переможцем прилюдних торгів було визнано позивача і станом на 11.03.2014р. ціна продажу об'єкту нерухомого майна становила 14 054 000 грн.

На підставі протоколу проведення прилюдних торгів №14/1/44 від 11.03.2014р. та акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки №202/14 від 11.03.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 33-34), позивач отримав свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, серія А№292, видане 12.03.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., у зв'язку з чим 12.03.2014р. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна було внесено відповідний запис про право власності №492916 (том справи - 1, аркуш справи - 36).

Окрім того, у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості відповідача-1 за Договором кредитної лінії, за заявою позивача (лист №1102/2399 від 02.07.2014р.), приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бєлломі О.В. (третьою особою-1) було внесено записи від 04.07.2014р. 14:11:07 про припинення обтяження №6223882 та від 04.07.2014р. 14:26:47 про припинення іпотеки №6223968 (том справи - 1, аркуш справи - 37).

22.01.2015р. Правлінням Національного банку України було винесено постанову №41 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" (том справи - 1, аркуш справи - 64), якою вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати позивача.

На підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №15 від 26.01.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 65) було розпочато процедуру ліквідації позивача з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до Плану врегулювання з 26.01.2015р., а також призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію позивача начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волощука Ігоря Григоровича строком на 1 рік з 26.01.2015р. по 25.01.2016р. включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №245 від 29.12.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 66) було продовжено строки здійснення процедури ліквідації позивача до 31.03.2017р. включно.

Спірне нерухоме майно, яке було предметом іпотеки за Іпотечним договором, було включено до складу ліквідаційної маси позивача з метою його реалізації за найвищою вартістю у найкоротший строк для спрямування коштів на задоволення вимог кредиторів банку, що ліквідується.

Господарським судом міста Києва розглядалася справа №910/14578/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" в особі директора ОСОБА_3 до Приватного підприємства "Нива - В.Ш.", за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" про визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2015р. у справі №910/14578/14 (том справи - 1, аркуші справи - 43-48) позов було задоволено повністю, визнано недійсним протокол від 11.03.2014р. №14/1/44 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки): будівлі складу бланків та квитків (літера Б), загальною площею 2678,30 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А і належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Даском" та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, серія та номер: 292, видане 12.03.2014р. Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Експобанк" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на нерухоме майно, що складається з будівлі складу бланків та квитків загальною площею 2678,30 кв. м. (літера Б), яке знаходиться за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А. Задовольняючи позов, місцевий господарський суд посилався на скасування заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2012р. рішенням апеляційного суду Київської області від 28.10.2014р. у справі №22ц-780/3974/14, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

Вказане судове рішення було залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016р. та Вищого господарського суду України від 01.06.2016р. (том справи - 1, аркуші справи - 49-63).

Постановою Верховного Суду України від 02.03.2016р. (том справи - 1, аркуші справи - 159-162) було скасовано заочне рішення Ірпінського міського суду від 13.12.2012р. у справі №1013/8999/2012, рішення апеляційного суду Київської області від 28.10.2014р. та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.06.2015р. у вказаній справі в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито, у зв'язку з віднесенням таких позовних вимог до юрисдикції господарських судів.

З 01.04.2016р. відповідач-1 перебуває в стані припинення за рішенням засновників, головою комісії з припинення (ліквідатором) призначено ОСОБА_3, строк для заявлення кредиторами своїх вимог встановлено до 12.06.2016р.

20.04.2016р. між відповідачем-1, як продавцем, та третьою особою-2, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу будівлі (том справи - 1, аркуші справи - 183-184), за умовами якого (п.п.1, 4) продавець передає, а покупець приймає у власність будівлю (літ Б), розташовану за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, буд. 2-А. Загальна площа будівлі - 4 188,60 кв. м., розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 82:0876:006. Продаж будівлі вчиняється за ціною 4 100 000 грн., які покупець передав на користь продавця до підписання цього договору.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача-1 про визнання кредитором. За вказаним позовом було порушено провадження у справі №910/12140/16.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2016р. у справі №910/12140/16 позов було задоволено (том справи - 1, аркуші справи - 162-173), а саме:

- визнано грошові вимоги позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" в розмірі 113 878 664,14 грн.;

- зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Даском", в особі ліквідаційної комісії, включити до проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" в розмірі 113 878 664,14 грн.;

- зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Даском", в особі ліквідаційної комісії, включити до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" в розмірі 113 878 664,14 грн., з яких 14 054 000,00 грн. - вимоги, що забезпечені заставою.

Однак, на час розгляду справи №910/14413/16, рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2016р. у справі №910/12140/16 було оскаржено в апеляційному порядку і не набрало законної сили.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що він, як кредитор відповідача-1, не отримав задоволення своїх вимог за Договором кредитної лінії і борг відповідача-1 перед позивачем за вказаним договором в розмірі 113 878 664,11 грн. залишився непогашеним.

Позивач вважає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2015р. у справі №910/14578/14 суду було порушено його права, як іпотекодержателя спірного нерухомого майна, оскільки на момент винесення вказаного судового рішення з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна було виключено запис про іпотеку та знято заборону відчуження за результатами скасованих прилюдних торгів.

Враховуючи те, що записи про припинення іпотеки та обтяження було здійснено на підставі правочину, який був визнаний недійсним, а також те, що звернення стягнення на предмет іпотеки фактично не відбулося, позивач вважає, що записи про обтяження предмету іпотеку та іпотеку, зроблені на підставі Іпотечного договору, підлягають відновленню.

З урахуванням вищенаведених обставин, позивач просив суд визнати його з 31.01.2007р. іпотекодержателем предмету іпотеки за Іпотечним договором та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки і обтяжень за Іпотечним договором.

Місцевий господарський суд задовольнив позов повністю, визнавши вимоги позивача нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими. При цьому суд у своєму рішенні зазначив наступне:

- заявлені позивачем позовні вимоги до відповідача-1 щодо визнання іпотекодержателем по суті є вимогами про застосування реституції за недійсним правочином - протоколом проведення прилюдних торгів;

- протокол проведення прилюдних торгів №14/1/44 та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки №202/14 від 11.03.2014р. не створюють ніяких юридичних наслідків, в тому числі таких, як припинення іпотеки за Іпотечним договором. Оскільки прилюдні торги були визнані недійсними, то реалізація предмету іпотеки не відбулася, позивач не набув право власності на предмет іпотеки, і, відповідно, відсутні правові підстави для припинення іпотеки за Іпотечним договором;

- до вчинення недійсного правочину (реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах) позивач був іпотекодержателем за Іпотечним договором щодо предмету іпотеки, і, в результаті укладення недійсного правочину, втратив права іпотекодержателя за Іпотечним договором, відтак вимоги позивача до відповідача-1 про визнання його іпотекодержателем за Іпотечним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню;

- доводи відповідача-1 щодо припинення основного зобов'язання за Договором кредитної лінії в зв'язку зі спливом строку позовної давності є безпідставними, оскільки Цивільним кодексом України не визначено такого способу припинення зобов'язання, як сплив строку позовної давності. Закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення такого зобов'язання;

- оскільки відповідач-1 був стороною недійсного правочину, та обставина, що на момент вирішення справи відповідач-1 не є власником спірного нерухомого майна (будівлі складу бланків та квитків (літера Б), загальною площею 2 678,30 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-а), також не впливає на вирішення даної справи, з огляду на предмет позову;

- посилання відповідача-1 щодо припинення поруки за Іпотечним договором на підставі ст. 17 Закону України "Про іпотеку", тобто в результаті укладання недійсного правочину, не підтверджуються матеріалами справи;

- заява відповідача-1 про застосування строків позовної давності щодо кредиторських вимог позивача за Договором кредитної лінії та щодо вимог про визнання позивача іпотекодержателем з 31.01.2007р. за Іпотечним договором не підлягає задоволенню, оскільки протокол від 11.03.2014р. №14/1/44 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки): будівлі складу бланків та квитків (літера Б), загальною площею 2678,30 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А і належить ТОВ "Даском" був визнаний недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2015р., яке набрало законної сили 10.02.2016р. Позивач довідався про порушення його прав, як іпотекодержателя (невизнання його іпотекодержателем за Іпотечним договором) в лютому 2016 року, а тому звернувся до суду для захисту своїх порушених прав, шляхом застосування наслідків недійсного правочину, в межах строку позовної давності (в серпні 2016 року) і в даному випадку у суду відсутні підстави для застосування строків позовної давності;

- діючим законодавством передбачено тільки судовий порядок скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх передчасними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу.

В ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 Цивільного кодексу України).

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі, серед іншого, є вимоги позивача про визнання його з 31.01.2007р. іпотекодержателем нерухомого майна (будівлі складу бланків та квитків (в літ.Б), загальною площею 2678,30 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А), що є предметом іпотеки за Іпотечним договором, укладеним між позивачем та відповідачем-1.

В ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ст. ст. 572, 576 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1-3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2015р. у справі №910/14578/14 визнано недійсним протокол від 11.03.2014р. №14/1/44 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (спірного предмета іпотеки) та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видане 12.03.2014р. позивачу.

Задовольняючи вимоги позивача про визнання його іпотекодержателем нерухомого майна, місцевий господарський суд у своєму рішенні послався на те, що вказані позовні вимоги по своїй суті є вимогами про застосування реституції за недійсним правочином, а саме - протоколом проведення прилюдних торгів від 11.03.2014р. №14/1/44.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Реституцією є поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоду, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах.

Правові наслідки недійсності правочину визначені в ст. 216 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З наведеного випливає, що реституція може бути застосована безпосередньо до сторін недійсного правочину (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 18.11.2015р. у справі №6-1884цс15). Натомість, поза увагою місцевого господарського суду залишено ту обставину, що відповідач-1 не є стороною недійсного правочину (в даному випадку протоколу проведення прилюдних торгів №14/1/44 від 11.03.2014р.), оскільки як проведення прилюдних торгів, так і оформлення відповідного протоколу було здійснено без участі відповідача-1.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Тобто, висновок місцевого господарського суду відносно необхідності застосування реституції та, як наслідок, визнання позивача іпотекодержателем нерухомого майна з 31.01.2007р. за Іпотечним договором є необґрунтованим.

В п.2 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, позовної заяви (том справи - 1, аркуші справи - 12-22), позивач, окрім вимог про визнання його іпотекодержателем спірного нерухомого майна з 31.01.2007р., просив суд скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки і обтяжень обтяжувача позивача щодо спірної будівлі складу бланків та квитків, а саме: запис від 04.07.2014р. 14:26:47 про припинення іпотеки номер 6223968 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14221352 від 04.07.2014р., 14:27:31, а також запис від 04.07.2014р. 14:11:07 про припинення обтяження номер 6223882 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14220454 від 04.07.2014р., 14:12:02.

Передусім необхідно зазначити, що на виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадянських формувань» та Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішенням Київської міської ради від 14.04.2016р. №319/319 утворено Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач-2 у даній справі).

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, запис про державну реєстрацію Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснений лише 27.04.2016р. Тобто, відповідачем-2 не проводилась державна реєстрація прав та їх обтяжень про припинення іпотеки і обтяжень обтяжувача - позивача щодо спірного нерухомого майна.

Приймаючи рішення по вказаним вимогам, місцевий господарський суд зобов'язав відповідача-2 (Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки і обтяжень позивача, як обтяжувача. Тобто, суд вийшов за межі заявлених позивачем вимог. Водночас, жодного клопотання з цього приводу в порядку ст. 83 Господарського процесуального кодексу України матеріали справи не містять.

При цьому, поза увагою місцевого господарського суду залишено те, що прийняте у вказаній частині вимог рішення обмежує позивача в праві звернення до будь-якого суб'єкту державної реєстрації прав, а також не відповідає нормам п.2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якій передбачено, що суб'єктом державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Киві та Севастополі державні адміністратори та акредитовані суб'єкти.

Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011р. було затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який визначає процедуру ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В п.41-1 названого Порядку передбачено, що внесення записів про скасування рішення державного реєстратора здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до ст. ст. 18, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Наведене свідчить про те, що запис про скасування державної реєстрації прав вноситься виключно на підставі рішення суду, в якому скасовується рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, записів про проведену державну реєстрацію прав і за відповідною заявою заявника. Натомість рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р. у справі №910/14413/16 не скасовуються рішення про державну реєстрацію прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав чи записи про проведену державну реєстрацію прав.

Згідно з наданими відповідачем-2 поясненнями, навіть у випадку звернення позивача з судовим рішенням у справі №910/14413/16 до відповідача-2, останній буде позбавлений можливості його виконання, а саме скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки і обтяжень обтяжувача - позивача щодо спірного нерухомого майна, у зв'язку з відсутністю належних підстав для проведення такого виду державної реєстрації.

Як вірно зазначає в своїй апеляційній скарзі відповідач-1, в даному випадку суд не може на власний розсуд коригувати встановлені чинним законодавством процедуру розгляду документів та порядок внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, рішення суду в частині зобов'язання відповідача-2 скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень в Державному реєстрі прав на нерухоме майно записів, зроблених на підставі рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.07.2014р., не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Окрім того, місцевим господарським судом не надано належної оцінки тій обставині, що на момент винесення оскаржуваного відповідачем-1 рішення у даній справі (тобто станом на 04.10.2016р.) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було відсутнє спірне нерухоме майно (будівля складу бланків та квитків загальною площею 2678,3 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Залізничне шосе, будинок 2-А, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00).

В процесі перегляду справи було з'ясовано, що спірний об'єкт нерухомого майна відсутній в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 28.04.2016р. - з моменту закриття відповідного розділу реєстру, тобто фактично ще до звернення з позовом до суду був відсутній предмет спору.

Колегією суддів враховано заяву відповідача-1 про застосування строків позовної давності до позовних вимог і з цього приводу судом було встановлено наступне.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки в процесі перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, позовна давність не підлягає застосуванню.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, що в свою чергу свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача-1 підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р. у справі №910/14413/16 - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові у повному обсязі.

Зважаючи на відмову в задоволенні позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за звернення з позовом до суду покладаються на позивача.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за її подання підлягають відшкодуванню відповідачу-1 (апелянту) за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р. у справі №910/14413/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Даском" 4 547,40 грн. (чотири тисячі п'ятсот сорок сім гривень 40 копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ із необхідними реквізитами сторін.

5. Матеріали справи №910/14413/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк