ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2017 р. Справа № 922/3339/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. № 01/44-955Д від 21.12.2016р.,

відповідача ОСОБА_2 дов. б/н від 01.11.2016 р., ОСОБА_3 дов. б/н від 27.01.2017р.,

третьої особи ОСОБА_4 дов. № 2319-К-О від 11.01.2017р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №19 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2016 р. у справі № 922/3339/16,

за позовом Державного підприємства "Енергоринок", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Х", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпро,

про стягнення грошових коштів в розмірі 86267,24 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року позивач, Державне підприємство "Енергоринок", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Х", м. Харків, про стягнення штрафу в розмірі 86267,24 грн. за договором № 8838/02 від 13.08.2012р., укладеним між сторонами даного спору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.12.2016р. (суддя Аюпова Р.М.) у позові відмовлено повністю.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2016 р. скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Також, позивач просить покласти судові витрати за подання апеляційної скарги на відповідача. В обґрунтування своїх апеляційних вимог позивач посилається на те, що беручи до уваги факт порушення відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, умови договору щодо права позивача нарахувати штраф та обов'язку відповідача його сплати, а також вимог законодавства щодо обов'язковості виконання умов договору та відповідальності за його порушення, судом першої інстанції неправомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ДП "Енергоринок", оскільки позивач мав законне та обґрунтоване право на нарахування та стягнення з відповідача штрафу в сумі 86 267,24 грн., за порушення умов договору в частині відхилення фактичного обсягу купівлі електричної енергії в січні 2016 року від замовленого в розрахунковому періоді, на підставі ст.ст. 526, 611 ЦК України, ст. 193 ГК України та п. 5.4.2 договору.

Відповідач у наданому ним відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2016 р. у справі № 922/3339/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Відповідач зазначив, що здійснена у режимі "гарантованого платежу" оплата є банківською послугою, а не оплатою, що надійшла до позивача від третьої особи.

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу не надала, в судовому засіданні підтримала вимоги відповідача та вказала, що згодна з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його цілком обґрунтованим та законним, що судом були об'єктивно і повно досліджені всі матеріали справи, без порушення норм матеріального чи процесуального права, наполягає на правомірності рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.08.2012 р. між Державним підприємством "Енергоринок" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго X" (відповідач) укладено договір купівлі-продажу електроенергії №8838/02, відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов'язується продавати, а відповідач зобов'язується купувати електроенергію відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 2.4.3. договору надання до позивача повідомлення на заявлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електроенергії України, відповідно до п. 3.7 та п. 3.8 цього договору. Форма повідомлення наведена в додатку №1 до цього договору.

Відповідно до п. 3.7 договору постачальник до 19 числа (включно) місяця, що передує розрахунковому, забезпечує передачу через ЕК до позивача електронною поштою реєстру, до якого включено погоджене з ЕК повідомлення на розрахунковий місяць.

В п. 3.8 договору сторони передбачили, що відповідач до 16:00 години 20 числа місяця, що передує розрахунковому, надає через уповноваженого представника до позивача повідомлення, яке повинно бути підписано постачальником і погоджено та зареєстровано ЕК. Повідомлення, які надані відповідачем після 16:00 години 20 числа місяця, що передує розрахунковому, позивач не розглядає. Постачальник з відповідною ЕК погоджує на місяць тільки одне повідомлення та додаток до цього повідомлення з розбивкою обсягу споживання споживачів за класами напруги і врахуванням обсягу нормативних технологічних витрат електричної енергії на кожному із класів напруги. Вартість вказаного у повідомленні обсягу електричної енергії, яку позивач продає відповідачу, розраховується за прогнозованою ринковою ціною на наступний місяць.

Згідно з п. 3.21. договору по закінченню розрахункового місяця відповідач зобовязаний з 1 числа до 16:00 години 5 числа місяця, що слідує за розрахунковим, надати позивачу через уповноваженого представника акт прийому-передачі електричної енергії, погоджений відповідною ЕК.

У відповідності до п. 3.25. договору позивач надсилає відповідачу поштою до 12 числа (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, акт купівлі-продажу електроенергії, підписаний зі свого боку у двох примірниках. Відповідач до кінця місяця, наступного за розрахунковим, підписує акт купівлі-продажу електроенергії у двох примірниках, завіряє печаткою, вказує посаду особи, що підписала акт купівлі-продажу електроенергії та надає до позивача один примірник (п.3.26 договору).

Відповідно до п. 5.1.7. договору відповідач зобов'язаний, в разі невідповідності місячного обсягу електричної енергії, що відповідач купив у позивача обсягу електричної енергії, який відповідач замовив в повідомленні, сплатити штраф на поточний рахунок позивача в разі нарахування штрафу відповідно до п.5.4.2 цього договору.

Пунктом 5.4.2 договору визначено, що позивач має право у разі перевищення фактичного обсягу купівлі електричної енергії відповідачем за розрахунковий місяць від замовленого (відповідно до повідомлення п.3.8 цього договору з врахуванням п.3.17 цього договору) на величину, що перевищує 5%, нарахувати відповідачу штраф у розмірі 1% від вартості різниці між фактичним та замовленим обсягом електричної енергії.

Додатковими угодами до договору № 10148/09 від 18.12.2013р., № 10440/04 від 30.05.2014р., № 10834/01 від 09.12.2014р., № 11328/01 від 12.06.2015р., № 11762/01 від 17.12.2015р., № 12400/01 від 17.06.2016р. сторонами було продовжено термін дії договору та, відповідно до додаткової угоди від 17.06.2016р. встановлено строк дії договору до 31.12.2016р.

Як свідчать матеріали справи, на виконання п. 3.8 договору відповідач надав позивачу повідомлення від 09.12.2015 р. №1 на заявлений в січні 2016 року обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України, що становить 8 142 609 кВт.г.

На виконання пункту 3.21. договору, відповідач надав позивачу акт прийому-передачі електричної енергії №1 від 31.01.2016р., а позивач надав відповідачу акт купівлі-продажу електроенергії за січень 2016 року в обсязі 15 497 706 кВт.г.

Позивач вважає, що відповідач перевищив у січні 2016 року фактичний обсяг купівлі електричної енергії за розрахунковий місяць від замовленого, у звязку з чим позивач направив відповідачу претензію від 09.03.2016 №03/32-2517 про сплату штрафу в сумі 86 267,24 грн. за порушення умов договору в частині відхилення фактичного обсягу купівлі електричної енергії в січні 2016 року від замовленого в розрахунковому періоді на 90,3% (відправка претензії підтверджується належними доказами).

Однак, зазначена претензія відповідачем не визнана і сума нарахованого штрафу на користь позивача не сплачена.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення ДП "Енергоринок" до суду з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Енерго X" штрафу за порушення умов договору в частині відхилення фактичного обсягу купівлі електричної енергії в січні 2016 року від замовленого в розрахунковому періоді, що становить 86 267,24 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в строки, передбаченими договором здійснив оплату за договором, виконавши все, що від нього залежало для належного виконання умов договору, натомість, позивач неправомірно відмовився від отримання платежу в сумі 1140000,00 грн., які надійшли на рахунок ДП "Енергоринок" платіжним дорученням №HSAV5BMTV5 від 15.01.2016р. з формулюванням платежу "ОСОБА_3. ГП №72 від 04.01.2016р., ПЛАТНИК , Сплата за е/е за січень 2016 р. зг. ПКМУ №755 від 05.05.00р.,Уг.№8838/02 від 13.08.2012, ПДВ 190000 грн.", а відтак вина відповідача у порушенні грошового зобов'язання відсутня, через що, за змістом ст. 614 ЦК України, відповідач не несе відповідальності за відповідне порушення, яке є предметом позовних вимог ДП "Енергоринок".

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 193 Господарського кодексу України унормовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

В ст. 2 Закону України Про електроенергетику передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням.

Статтею 5 Закону України Про електроенергетику визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема відповідно до п. 4 ч. 1 цієї статті, таким принципом є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України „Про електроенергетику купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких більші за граничні показники, а також на електростанціях, які виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише малими гідроелектростанціями), незалежно від величини встановленої потужності чи обсягів відпуску електричної енергії (крім електричної енергії, виробленої на теплоелектроцентралях, які входять до складу енергопостачальників, для споживання на території здійснення ліцензованої діяльності), та весь її оптовий продаж здійснюється на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Оптовий ринок електричної енергії України створюється на підставі договору. Сторонами договору є суб'єкти господарської діяльності, пов'язаної з: диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням об'єднаною енергетичною системою України; виробництвом електричної енергії на електростанціях; передачею електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами; постачанням електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами; оптовим постачанням електричної енергії (ч.ч. 4, 5 ст. 15 Закону України „Про електроенергетику).

Ч. 2 ст. 15-1 Закону України Про електроенергетику передбачено, що споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Згідно з ч. 8 ст. 26 Закону України Про електроенергетику споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Пунктом 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1136 від 19.07.2000р., визначено, що споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

Аналогічний припис міститься у п. 6.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996, відповідно до якого для проведення розрахунків за електричну енергію постачальник електричної енергії за регульованим тарифом або його відокремлений підрозділ відкривають в установі уповноваженого банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Пунктом 6.3 вказаних Правил встановлено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

З наведених приписів законодавства вбачається, що законодавцем в імперативному порядку визначено обов'язок споживача сплачувати за спожиту електроенергію постачальнику виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Відповідно до наданих ПАТ КБ "Приватбанк" пояснень, TOB "Енерго X" відкрито рахунок № 8704 в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Згідно з п. 1.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою Правління Національного Банку України № 492 від 12.11.2003р., зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за № 1172/8493, (далі - Інструкція) умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Пунктом 1.6 Інструкції передбачено, що порядок проведення операцій за рахунками клієнтів, відкритих у національній та іноземних валютах, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку. Операції за рахунками здійснюються за допомогою платіжних інструментів за формами, установленими банківськими правилами (нормативно-правовими актами Національного банку, внутрішніми положеннями банку тощо).

Так, умови надання, використання та обслуговування продукту "Гарантований платіж", а також будь-які операції з ним, визначені в розділі 3.2.2 Умов та Правил.

Послугу "Гарантований платіж" ПАТ КБ "ПриватБанк" надає для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі послуга). Послуга надається у вигляді виконання ПАТ КБ "ПриватБанк" заявок на договірне списання коштів (далі - гарантований платіж або заявка), згідно якої клієнт-платник доручає ПАТ КБ "ПриватБанк" зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається ПАТ КБ "ПриватБанк", як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів.

Пунктом 3.2.2.1 Умов та Правил банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені, в заявці на договірне списання коштів, в обмін на зобов'язання клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим договором строки. Відновлювана кредитна лінія надається банком для виконання клієнтом платежів за заявками на договірне списання коштів з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, яка не перевищує терміну повернення кредиту, та може бути змінена або скасована позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24"), шляхом перерахування банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувачів, що вказані в заявці.

Згідно з п. 3.2.2.2 Умов передбачає, що під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного у заявці клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень)* від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014г. клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014г. клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості.

Як свідчать матеріали справи, 04.01.2016р. відповідач сформував заявку на гарантований платіж, згідно до якої 05.01.2016р. через систему СЕПНБУ на рахунок ДП "Енергоринок" був направлений "інформаційний платіж" №72 від 04.01.2015р. з референсом 180854320, яким повідомлялось про наступне здійснення 15.01.2016 року платежу від TOB "Енерго X" на суму 1140000,00 грн.

14.01.2016р. відповідач надав позивачу скореговане повідомлення №1/1 на заявлений обсяг купівлі електроенергії в січні 2016.

15.01.2016р. кошти в сумі 1140000,00 грн. надійшли на рахунок позивача платіжним дорученням №HSAV5BMTV5 від 15.01.2016 з формулюванням платежу "ОСОБА_3. ГП №72 від 04.01.2016р., ПЛАТНИК , Сплата за е/е за січень 2016 р. зг. ПКМУ №755 від 05.05.00р.,Уг.№8838/02 від 13.08.2012, ПДВ 190000 грн." на рахунок TOB "Енерго X".

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що одержувач в даному платіжному дорученні вказаний вірно, а саме "Державне підприємство "Енергоринок". Також вірно зазначено реквізити одержувача та призначення платежу.

Проте, позивач відмовився ідентифікувати даний платіж з TOB "Енерго X" через те, що в полі "Платник" вказано "ХФ КБ "Приватбанк".

15.01.2016р. відповідач надав лист від свого імені, а також стандартний лист-підтвердженнд від ПАТ КБ "Приватбанк", яким підтверджується, що даний платіж належить саме TOB "Енерго X" і відправником цієї суми є TOB "Енерго X".

Відповідач припинив перерахування коштів за електроенергію, розраховуючи на те, що на особовий рахунок позивача надійшло коштів загалом 4274000,00 грн. і цих коштів достатньо для скоригованого повідомлення №1/1 від 14.01.2016 року.

18.01.2016 року на прохання фінвідділу позивача, відповідач додатково надав лист від ПАТ КБ "Приватбанк" на ім'я директора ДП "Енергоринок" за №Е.НА.0.0.0.0/17-130 про підтвердження гарантованого платежу, яким підтверджується, що даний платіж є операцією, виконаною згідно "Умов та правил надання банківських послуг", розділ 3.1.1., що регулюють надання банківської послуги "Гарантований платіж" і належить він саме ТОВ "Енерго Х".

18.01.2016 року відповідач отримав факсограму за №03/32-527 від 16.01.2016р., з повідомленням про недостатність коштів для скоригованого повідомлення. А кошти в сумі 1140000,00 грн. будуть перераховані ПАТ КБ "Приватбанк".

Таким чином, вказане повідомлення № 1/1 від 14 січня 2016 року не було прийняте позивачем до виконання, у зв'язку з виникненням спору щодо умов оплати заявленого відповідачем скоригованого обсягу купівлі електричної енергії у січні 2016 року.

Як свідчать матеріали справи, відповідач звернувся до позивача з листом від 18.01.2016р. № 589, який був направленим на адресу ДП "Енергоринок", з проханням зарахувати кошти в сумі 1140000,00 грн., які надійшли на рахунок ДП "Енергоринок" платіжним дорученням №HSAV5BMTV5 від 15.01.2016р. з формулюванням платежу "ОСОБА_3. ГП №72 від 04.01.2016р., ПЛАТНИК , Сплата за е/е за січень 2016 р. зг. ПКМУ №755 від 05.05.00р.,Уг.№8838/02 від 13.08.2012, ПДВ 190000 грн." та анулювати факсограму за №03/32-527. Відповіді на даний лист матеріали справи не містять.

Частинами 1, 3 ст. 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобовязання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

Правовідносини, що склалися між сторонами у справі та ПАТ КБ "Приватбанк" у зв'язку із здійсненням спірної оплати у режимі "гарантованого платежу", відповідають ознакам виконання обов'язку боржником третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 528 Цивільного кодексу України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

При цьому, грошовий обов'язок боржника у будь-якому випадку не може вважатись таким, що є виключно особистим обов'язком.

Враховуючи викладені вище обставини та те, що відповідач виставив позивачу гарантований платіж згідно платіжного доручення № 72 від 05.01.2016р. на суму 1140000 грн., 05.01.2016р. дана сума коштів була зарахована на контррахунок № 0459 позивача, а 15.01.2016р. було перераховано на розрахунковий рахунок позивача № 1 платіжним дорученням № HSAV5BMTV5, матеріалами справи підтверджено сплату платежу на користь ДП "Енергоринок" від ТОВ "Енерго Х", в свою чергу позивач неправомірно відмовився від отримання платежу в сумі 1140000,00 грн., які надійшли на рахунок ДП "Енергоринок" платіжним дорученням №HSAV5BMTV5 від 15.01.2016р. з формулюванням платежу "ОСОБА_3. ГП №72 від 04.01.2016р., ПЛАТНИК , Сплата за е/е за січень 2016 р. зг. ПКМУ №755 від 05.05.00р.,Уг.№8838/02 від 13.08.2012, ПДВ 190000 грн.", судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що вина відповідача у порушенні грошового зобов'язання відсутня, через що, за змістом ст. 614 ЦК України, відповідач не несе відповідальності за відповідне порушення, яке є предметом позовних вимог ДП "Енергоринок", і тому позовні вимоги є безпідставними, не доведеними наявними в матеріалах справи доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи. Інших обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, в ході апеляційного провадження не наведено.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2016 р. у справі № 922/3339/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Державного підприємства "Енергоринок", м. Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2016 р. у справі № 922/3339/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2016 р. у справі № 922/3339/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Медуниця О.Є.