РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017Справа №910/742/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастівський хлібокомбінат", м. Фастів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдлогістик", м. Київ

про: стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 2 240 568,76 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Кучеренко Н.В. (представник за довіреністю)

від відповідача Гаращенко І.В. (представник за довіреністю)

В судовому засіданні 07 лютого 2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фастівський хлібокомбінат", 13 січня 2017 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 11.01.2017 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдлогістик", про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 2 240 568,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 року порушено провадження у справі № 910/742/17 та призначено розгляд справи на 07.02.2017 року.

В судове засідання 07.02.2017 року представники сторін з'явились. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення по суті спору, а також подав заяву про відсутність аналогічного спору. Представник відповідача позовні вимоги визнав, про що подав заяву про визнання позову в сумі 2 240 568,76 грн., а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія" (надалі - постачальник) та Дочірнім підприємством публічного акціонерного товариства «Київхліб» "Фастівський хлібокомбінат", правонаступником якого є позивач (надалі - покупець) було укладено договір № 1404/2015-1С (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти й оплатити товар.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія"поставило, а позивач прийняв товар на загальну суму 7 975 321,20, що підтверджується видатковими накладними № 173 від 28.04.2015 року на суму 1 204 128,00 грн., № 287 від 29.05.2015 року на суму 769 500,00 грн., № 302 від 15.06.2015 року на суму 22 093,20 грн. та № 336 від 30.06.2015 року на суму 5 979 600,00 грн. (копії містяться в матеріалах справи).

25 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія" (надалі - постачальник) та Дочірнім підприємством публічного акціонерного товариства «Київхліб» "Фастівський хлібокомбінат", правонаступником якого є позивач (надалі - покупець) було укладено договір № 25/05/15-1ОС (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти й оплатити товар.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія"поставило, а позивач прийняв товар на загальну суму 2 165 715,72 грн., що підтверджується видатковими накладними № 288 від 31.05.2015 року на суму 2 058 000,00 грн. та № 289 від 31.05.2015 року на суму 107 715,72 грн. (копії містяться в матеріалах справи).

06 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія" (надалі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київперсонал» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдлогістик") (надалі - новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 06/04/16-П/2 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №1404/2015-1C від 14.04.2015 р. на загальну суму 1 556 931,67 грн. та за договором №25/05/15-1 ОС від 25.05.2015 p., на загальну суму 2 165 715,72 грн., загальна сума: 3 722 647,39 грн. (далі - основні договори), укладеними між первісним кредитором та Дочірнім підприємством публічного акціонерного товариства «Київхліб» «Фастівський хлібокомбінат» (надалі іменується «боржник») в особі заступника директора департаменту сільськогосподарської продукції ПАТ «Київхліб» Денисенко Ігоря Миколайовича, що на момент укладення основних договорів діяв на підставі довіреності №01-15/11 від 06.07.2015 р. (Дочірнє підприємство публічного акціонерного товариства «Київхліб» «Фастівський хлібокомбінат» реорганізовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастівський хлібокомбінат»).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги № 06/04/16-П/2 від 06.04.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія", як первісний кредитор, передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Київперсонал», як новий кредитор, прийняло документи, пов'язані з передачею права вимоги, а саме: копію договору № 1404/2015-1С від 14.04.2015 року з усіма копіями додатків до нього та копіями первинних документів, копію договору № 25/05/15-1ОС від 25.05.2015 року з усіма копіями додатків до нього та копіями первинних документів, про що було складено акт прийому-передачі документів від 06.04.2016 року (копія міститься в матеріалах справи).

В подальшому, 13.04.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія" (надалі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київперсонал» (надалі - новий кредитор) було укладено договір про розірвання договору про відступлення права вимоги № 06/04/16-П/2 від 06.04.2016 року.

Так, позивач стверджує, що ним 22.04.2016 року було помилково перераховано кошти на рахунок відповідача в сумі 2 006 931,67 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 650 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 651 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 652 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 653 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 654 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 655 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 656 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 657 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 658 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 659 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 660 від 22.04.2016 р. на суму 56 931,67 грн., № 661 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 662 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 663 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн. (копії містяться в матеріалах справи).

Як зазначає позивач, помилковість перерахування коштів полягає в тому, що на момент здійснення вищеперерахованих платежів, договір про відступлення права вимоги № 06/04/16-П/2 від 06.04.2016 року було розірвано шляхом укладення договору № 0604-1 про розірвання договору про відступлення права вимоги № 06/04/16-П/2 від 06.04.2016 року, , а відповідно у відповідача була відсутня правова підстава для отримання вказаних коштів від позивача за договорами № 1404/2015-1С від 14.04.2015 року та № 25/05/2015-1 ОС від 25.05.2015 року в сумі 2 006 931,67 грн.

Позивач вказує, що звертався до установи, яка надає відповідачу фінансові послуги - ПАТ "АСВІО Банк" з листом №01-15/80 від 22.04.2016 року про повернення помилково перерахованих коштів у сумі 2 006 931,67 грн., однак електронним повідомленням фінансова установа, що обслуговує відповідача - АТ "Сбербанк Росії" повідомила, що стягнення помилково перерахованих коштів слід здійснювати в судовому порядку.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за неповернення безпідставно отриманих коштів.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

За приписами статті 1212 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов'язань (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Необхідною умовою для встановлення того факту, що мало місце зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, є обов'язкова відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Тобто, позивач повинен довести, що мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження спірного майна відповідачем, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Як вже було встановлено судом, 14.04.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія", як постачальником, та Дочірнім підприємством публічного акціонерного товариства «Київхліб» "Фастівський хлібокомбінат", правонаступником якого є позивач, як покупцем, було укладено договір № 1404/2015-1С, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти й оплатити товар.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія"поставило, а позивач прийняв товар на загальну суму 7 975 321,20, що підтверджується видатковими накладними № 173 від 28.04.2015 року на суму 1 204 128,00 грн., № 287 від 29.05.2015 року на суму 769 500,00 грн., № 302 від 15.06.2015 року на суму 22 093,20 грн. та № 336 від 30.06.2015 року на суму 5 979 600,00 грн. (копії містяться в матеріалах справи).

Крім того, 25.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія", як постачальником, та Дочірнім підприємством публічного акціонерного товариства «Київхліб» "Фастівський хлібокомбінат", правонаступником якого є позивач, як покупцем, було укладено договір № 25/05/15-1ОС, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти й оплатити товар.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія"поставило, а позивач прийняв товар на загальну суму 2 165 715,72 грн., що підтверджується видатковими накладними № 288 від 31.05.2015 року на суму 2 058 000,00 грн. та № 289 від 31.05.2015 року на суму 107 715,72 грн. (копії містяться в матеріалах справи).

В подальшому, 06.04.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія", як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київперсонал» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдлогістик"), як новим кредитором, було укладено договір про відступлення права вимоги № 06/04/16-П/2, відповідно до п. 1.1. якого, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №1404/2015-1C від 14.04.2015 р. на загальну суму 1 556 931,67 грн. та за договором №25/05/15-1 ОС від 25.05.2015 p., на загальну суму 2 165 715,72 грн., загальна сума: 3 722 647,39 грн. (далі - основні договори), укладеними між первісним кредитором та Дочірнім підприємством публічного акціонерного товариства «Київхліб» «Фастівський хлібокомбінат» (надалі іменується «боржник») в особі заступника директора департаменту сільськогосподарської продукції ПАТ «Київхліб» Денисенко Ігоря Миколайовича, що на моменту укладення основних договорів діяв на підставі довіреності №01-15/11 від 06.07.2015 р. (Дочірнє підприємство публічного акціонерного товариства «Київхліб» «Фастівський хлібокомбінат» реорганізовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастівський хлібокомбінат»).

Судом встановлено, що на виконання умов договору про відступлення права вимоги № 06/04/16-П/2 від 06.04.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія", як первісний кредитор, передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Київперсонал», як новий кредитор, прийняло документи, пов'язані з передачею права вимоги, а саме: копію договору № 1404/2015-1С від 14.04.2015 року з усіма копіями додатків до нього та копіями первинних документів, копію договору № 25/05/15-1ОС від 25.05.2015 року з усіма копіями додатків до нього та копіями первинних документів, про що було складено акт прийому-передачі документів від 06.04.2016 року (копія міститься в матеріалах справи).

13.04.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрспецтехнологія", як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київперсонал», як новим кредитором, було укладено договір про розірвання договору про відступлення права вимоги № 06/04/16-П/2 від 06.04.2016 року.

Як стверджує позивач, 22.04.2016 року ним було помилково перераховано кошти на рахунок відповідача в сумі 2 006 931,67 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 650 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 651 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 652 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 653 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 654 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 655 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 656 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 657 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 658 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 659 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 660 від 22.04.2016 р. на суму 56 931,67 грн., № 661 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 662 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн., № 663 від 22.04.2016 р. на суму 150 000,00 грн. (копії містяться в матеріалах справи).

Крім того, позивач вказує, що звертався до установи, яка надає відповідачу фінансові послуги - ПАТ "АСВІО Банк" з листом №01-15/80 від 22.04.2016 року про повернення помилково перерахованих коштів у сумі 2 006 931,67 грн., однак електронним повідомленням фінансова установа, що обслуговує відповідача - АТ "Сбербанк Росії" повідомила, що стягнення помилково перерахованих коштів слід здійснювати в судовому порядку.

При цьому, відповідач в судовому засіданні 07.02.2017 року подав заяву, в якій позовні вимоги в сумі 2 240 568,76 грн. визнав в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Приписами ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Як встановлено судом, дії відповідача з визнання позову не суперечать законодавству, не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, вчинені представником відповідача Гаращенком І.В. з достатнім обсягом повноважень на вчинення відповідної процесуальної дії.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдлогістик" (; адреса: 02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастівський хлібокомбінат" (; адреса: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Соборна, 43) грошові кошти з урахуванням інфляційних нарахувань - 2 201 804,74 грн. (два мільйони двісті одна тисяча вісімсот чотири гривні 74 копійки), відсотки за користування чужими грошовими коштами - 38 764,02 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот шістдесят чотири гривні 02 копійки) та судовий збір - 33 608,53 грн. (тридцять три тисячі шістсот вісім гривень 53 копійки). Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.02.2017 року.

Суддя О.С. Комарова