КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Справа№ 910/4754/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників сторін:

-позивача : Дрозд А.В., довіреність № 3-С від 26.12.2016

-відповідача: Йосипишин Р.В., довіреність № 875 від 28.12.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "САН ІнБЕВ Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 (суддя Балац С.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "САН ІнБЕВ Україна", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м. Київ

про стягнення 240 441,07 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «САН ІнБЕВ Україна» (надалі- позивач/ ПАТ «САН ІнБЕВ Україна»/ апелянта) звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (надалі - відповідач/ ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України») про стягнення 240 441,07 грн., з яких 171 743,62 грн. - збитки по відшкодуванню вартості втраченого зерна та 68 697,45грн. - збитки у вигляді різниці в загальній вартості зерна, яке було придбано замість зерна, втраченого відповідачем.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.04.2016 (суддя Балац С.В.) у справі №910/4754/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано недоведеністю позивачем факту відсутності у відповідача зерна в кількості 65,551 тон.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги публічного акціонерного товариства "САН ІнБЕВ Україна" у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не втратив можливості отримати від відповідача 65,551 тон зерна ячменю не відповідає обставинам справи та зроблений з порушенням норм матеріального права, а саме - ч. 7 ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та п. 1.2 розділу 5 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах». Також скаржник зазначає, що господарський суд міста Києва дійшов помилкового висновку щодо недоведеності факту відсутності у відповідача спірного зерна та не дослідив обставину щодо відокремленого зберігання спірного зерна. Крім того, на думку апелянта, висновок суду про відсутність зв'язку між договором № 250815 від 25.08.2015 і необхідністю апелянта придбавати зерно замість втраченого відповідачем не відповідає фактичним обставинам справи.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі № 910/4754/16 (головуючий суддя - Федорчук Р.В., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "САН ІнБЕВ Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 задоволено; рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 - скасовано, прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства "САН ІнБЕВ Україна" задоволено повністю; стягнуто з публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на користь публічного акціонерного товариства "САН ІнБЕВ Україна" 240 441 (двісті сорок тисяч чотириста сорок одну) грн. 07 коп. збитків, 3 606 (три тисячі шістсот шість) грн. 62 коп. судового збору за подання позовної заяви та 3 967 (три тисячі дев'ятсот шістдесят сім) грн. 28 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та інше.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 мотивована доведеністю позовних вимог.

В свою чергу, публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не погодившись з прийнятою постановою апеляційної інстанції звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити без змін судове рішення місцевого господарського суду.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016 у справі № 910/4754/16, касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - задоволено частково; постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі № 910/4754/16 в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем у розмірі 68 697,45 грн. - скасовано, в цій частині справу передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду; в іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі № 910/4754/16 - залишено без змін.

Постанова Вищого господарського суду мотивована тим, що задовольняючи апеляційну скаргу та приймаючи нове рішення у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "САН ІнБЕВ Україна" в повному обсязі, судом апеляційної інстанції не було досліджено умови п. 1.3 договору поставки від 25.08.2015 № 250815. Крім того, Київським апеляційним господарським судом не було враховано, що бланки складських документів на зерно є бланками документів суворої звітності та виписка складського документа виконується виключно уповноваженим працівником зернового складу (п. п. 1.3 та 1.12 Положення про обіг складських документів на зерно, затверджених наказом Міністерства аграрної політики від 27.06.2003 №198).

Отже, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "САН ІнБЕВ Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "САН ІнБЕВ Україна" до публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення 68 697,45 грн. збитків у вигляді різниці в загальній вартості зерна, яке було придбано замість зерна, втраченого відповідачем.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "САН ІнБев Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 до провадження та призначено до розгляду на 12.01.2017.

12.07.2017 Київським апеляційним господарським судом було оголошено перерву до 02.02.2017, та зобов'язано сторін надати докази укладення/не укладення додаткового договору/угоди дна виконання вимог п. 1.3. договору № 250815 від 25.08.2015 (протокол судового засідання від 12.07.2017).

25.01.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу Київського апеляційного господарського суду ПАТ «САН ІнБЕВ Україна» були подані письмові пояснення, в яких останній зазначає, що додаткова угода, передбачена пунктом 1.3. договору між сторонами не укладалась.

02.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу Київського апеляційного господарського суду від відповідача надішли додаткові пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з викладених в ній підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга (з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 22.11.2016 ) не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, що 22.07.2014 між публічним акціонерним товариством "САН ІнБЕВ Україна", як поклажодавцем та публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо- зернова корпорація України", як зерновим складом було укладено договір складського зберігання зерна № 15 (далі - договір).

Пунктом 1.1. договору визначено, що поклажодавець зобов'язується передати, а відповідач зобов'язується прийняти на зберігання товарний ячмінь несоложонку (зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури) врожаю 2014 (далі - зерно), надавати додаткові послуги, відповідно до додатку № 1, що є невід'ємною частиною Договору та в установлений строк повернути їх позивачу або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених цим договором.

Приймання та відвантаження зерна проводиться згідно з графіком, який в обов'язковому порядку погоджується із зерновим складом з урахуванням технічних, технологічних та організаційних можливостей зернового складу. За 10 днів до передбачуваної дати відвантаження зерна, позивач подає письмову заяву (лист-клопотання) в якій повинно зазначатись найменування культури, її кількість, якість за класом, група згідно із стандартами, вид транспорту, залізнична станція призначення, реквізити одержувача, дата відвантаження. При відвантаженні зерна залізничним транспортом, відповідач зобов'язаний розпочати навантаження вагонів не пізніше 10 днів з моменту отримання заявки про відвантаження за умови наявності рухомого складу, з урахуванням графіку відвантаження, що склався на підприємстві та технічних, технологічних та організаційних можливостей відповідача (п.п. 3.5, 3.7 договору).

У пункті 4.1 договору сторонами визначені зобов'язання відповідача, якими, зокрема, є:

- прийняти від позивача зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск позивачу згідно умов Договору (п. 4.1.1 Договору);

- здійснити відвантаження зерна автомобільним або залізничним транспортом, наданим позивачем у строки, вказані в письмовій заявці позивача (п. 4.1.16 Договору).

Відповідно до статтею 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання.

До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. Правовідносини між власниками зерна та суб'єктами зберігання зерна регулюються також Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні" та іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 955 Цивільного кодексу України унормовано, що положення параграфа 1 глави 66 Цивільного кодексу України застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

Відповідно до статті 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Згідно з пунктами 10, 24 статті 1 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" зберігання зерна - це комплекс заходів, що включають приймання доробку, зберігання і відвантаження зерна; складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Статтею 24 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" визначено, що зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. Зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання. Видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа. Зерно, прийняте на зберігання за простим або подвійним складським свідоцтвом, не може бути відчужене без правомірної передачі простого або подвійного складського свідоцтва.

Так, на виконання зобов'язань за договором та на його умовах в період з 22.08.2014 по 19.09.2014 позивачем передано на зберіганні відповідачу зерно- пивоварний ячмінь 3 класу в кількості 2 338,362 тон.

Наведена обставина підтверджується актами передачі від 22.08.2014 № 2, від 22.08.2014 № 3, від 10.09.2014 № 8, від 10.09.2014 № 9, від 19.09.2014 № 11 та від 19.09.2014 № 12, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток (засвідчені копії вказаних актів наявні в матеріалах справи).

Позивач зазначає, що ним виявлена нестача зерна в кількості 65,551 тон. яке придбане у товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІМ-Є", відповідно до укладеного між останнім та позивачем договором поставки від 08.08.2014 № 080814, з урахуванням додаткової угоди № 2. Пунктом 1 додаткової угоди № 2 передбачена ціна на зерно - 2 620,00 з ПДВ грн. за тону.

В подальшому відповідачем на адресу позивача надісланий лист від 02.09.2015 № 290, в якому відповідач повідомив про виявлення нестачі зерна в кількості 65,551 тон та запропонував відвантажити позивачу вказаної кількості зерна з іншого зернового складу відповідача.

На підтвердження факту нестачі зерна відповідачем надана копія акту зачистки від 21.08.2015 № 12.

Спір між сторонами судового процесу, на думку позивача, виник в результаті допущення відповідачем порушення зобов'язання за Договором у вигляді неналежного зберігання зерна, що призвело до завданих позивачу збитків у розмірі 240 441,07 грн., з яких: 171 743,62 грн. - збитки по відшкодуванню вартості втраченого зерна та 68 697,45 грн. - збитки у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем.

Як зазначалось вище, предметом апеляційного розгляду є перегляд рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача 68 697,45 грн. збитків у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Як зазначає позивач, у зв'язку з виявленням нестачі зерна в кількості 65,551 тон останній був вимушений додатково придбати 65,551 тон зерна, задля чого між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ" укладено договір поставки від 25.08.2015 № 250815, з урахуванням додаткової угоди № 3. Пунктом 1 додаткової угоди № 2 передбачена ціна на зерно - 3 668,00 з ПДВ грн. за тону.

У пункті 1.1 договору № 250815 від 25.08.2015 сторонами визначено, що позивач зобов'язується купити у товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ" 900 тон, плюс/мінус 15 % зерна ячменю пивоварного.

Пунктом 1.3 договору сторони передбачило, що кількість товару може бути збільшена або зменшена за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Додатковою угодою № 3 до договору № 250815 від 25.08.2015 сторони визначили, що ціна за проданий за цим договором становить 3 056,67 грн., крім того ПДВ 20% 611,33 грн., всього з ПДВ 20% 3 668,00 (три тисячі шістсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок за метричну тонну, базис поставки франко-склад ПАТ «Харківський Комбікормовий завод» ( а.с. 93).

Сторонами справи, зокрема, позивачем не надано доказів укладення між публічним акціонерним товариством «САН ІнБЕВ Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозем» додаткових угод до договору № 250815 від 25.08.2015 щодо збільшення або зменшення кількості товару, у відповідності до п. 1.3. договору № 250815 від 25.08.2015.

Як зазначає позивач, отримавши 02.09.2015 лист відповідача № 290 про втрату зерна, позивачем було прийняте рішення скористатись передбаченим п. 1.1 договору правом вибору придбати більше ніж 900 тон зерна, що на думку позивача, спричинило йому збитки у вигляді переплати (різниці) за придбаний товар у сумі 68 697,45 грн.

На виконання умов додаткової угоди № 3 до договору № 250815 від 25.08.2015 товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозем» було поставлено 980,75 тон зерна 2 класу, що підтверджується видатковою накладною № 51 від 03.09.2015 ( а.с. 101).

Колегія суддів відхиляє дані доводи позивача, з огляду на те що, як договором було передбачено поставку 900 тон, додаткових договорів щодо збільшення кількості товару між сторонами не укладалось.

Крім того, позивачем понад кількість визначену договору поставки, поставлено 80,75 тон ячменю, в той час, як позивачу було потрібно 65,551 тон ( втраченого ячменю).

Судова колегія також зазначає, що за договором зберігання позивач передав на зберігання пивоварний ячмінь 3 класу, що підтверджується складськими квитанціями № 180 від 22.08.2014, № 173 від 22.08.2014, № 206 від 10.09.2014, № 203 від 10.09.2014, № 227 від 19.09.2014, № 228 від 19.09.2014, які є бланками документів суворої звітності та виписка складського документа виконується виключно уповноваженим працівником зернового складу (п.п. 1.3 та 1.12 Положення про обіг складських документів на зерно, затверджених наказом Міністерства аграрної політики від 27.06.2003 №198).

А позивачем придбано за договором № 250815 від 25.08.2015 ячмінь 2 класу.

Отже, вищевикладене свідчить про відсутність причинно- наслідкового зв'язку між втратою 65,551 тон ячменю пивоварного 3 класу відповідачем та витратами позивача на придбання 80,75 тон ячменю пивоварного 2 класу.

Колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи, встановила відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків у сумі 68 697,45 грн. ( різниці в загальній вартості зерна, яке було придбано замість зерна втраченого відповідачем), у зв'язку їх недоведеністю, а саме, у зв'язку з відсутністю усіх елементів складу цивільного правопорушення.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "САН ІнБЕВ Україна" в частині стягнення 68 697,45 грн.- збитків у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 в частині відмови у задоволені позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем у розмірі 68 697,45грн. - залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

М.Л. Яковлєв