РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/21552/16 06.02.17 р.

За позовом Компанії з обмеженою відповідальністю "ВІРСІКС Лімітед" (''VIRSIX

LIMITED" Limited Liability Company"

до 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

2) Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК" в особі

Уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК"

Костенко І.І.

про розірвання договорів та стягнення 19 114 794,00 грн.,

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Фурман Р.В. за довіреністю № 27-29172/16 від 06.07 .2016 р.;

від відповідача-2: Васильченко Д.О. за довіреністю № 05/243-01 від 30.08.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Компанія з обмеженою відповідальністю "ВІРСІКС Лімітед" (''VIRSIX LIMITED" Limited Liability Company" звернулась до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договорів та стягнення 19 114 794,00 грн.

Ухвалою суду від 28.11.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.12.2016 р.

22.12.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли клопотання про залучення третьої особи та співвідповідача.

28.12.2016 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Зеленіної Н.І. у відпустці.

Ухвалою суду від 29.12.2016 р. розгляд справи призначено на 12.01.2017 р.

У судове засідання 12.01.2017 р. представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 12.01.2017 р. подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 12.01.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство "АВТОКРАЗБАНК" в особі Уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК" Костенко І.І. у якості іншого відповідача, розгляд справи відкладено на 25.01.2017 р.

24.01.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшов відзив.

25.01.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшов відзив.

У судовому засіданні 25.01.2017 р. оголошувалась перерва до 30.01.2017 р.

30.01.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 30.01.2017 р. розгляд справи відкладено на 06.02.2017 р.

02.02.2017 р. від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 06.02.2017 р. представники відповідачів заперечили проти задоволення позову.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 06.02.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представників відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.11.2014 р. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд, відповідач-1) на власній офіційній інтернет-сторінці оприлюднив оголошення про проведення аукціону з продажу активів, які обліковуються на балансі Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» (Банк, відповідач-2), а саме - нерухомого майна, розташованого за адресою, м. Севастополь, проспект Побєди 446.

20.02.2015 р. Приватним науково-виробничим підприємством "Авіста" проведено електронні торги, з продажу нерухомого майна Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк», переможцем яких визначено Компанію з обмеженою відповідальністю "ВІРСПСС ЛІМІТЕД" (позивач).

За результатами проведених електронних торгів 23.02.2015 р. між позивачем, як Покупцем, та ПАТ "Автокразбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Автокразбанк", як Продавцем, укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, ряду квартир, які знаходяться за адресою: проспект Побєди, будинок 44-Б, м. Севастополь, АРК.

Всі договори купівлі-продажу квартир, посвідчені приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 23.02.2015 р.

Звертаючись до суду з даним позовом, Компанія з обмеженою відповідальністю "ВІРСІКС Лімітед" (''VIRSIX LIMITED" Limited Liability Company") зазначає, що до укладання Договорів купівлі був наявний спір щодо вказаних об'єктів нерухомості.

Внаслідок цього, при наявності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно інформації про Позивача як власника квартир № 111, № 68, № 69а, № 72, № 75, № 76, № 79, № 80, № 88, № 92, № 96, які знаходяться за адресою: проспект Победи, будинок 44-Б, м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, а також вбудованих нежитлових приміщень, загальною площею 1068,3 кв.м. та загальною площею 863,0 кв.м. за цією ж адресою, позивач не може фактично володіти та користуватися таким нерухомим майном, через права інших осіб на це майно, й існування фактичних обмежень.

На підтвердження викладеного позивач надав копію рішення Хозяйственного суда города Севастополя від 04.12.2014 року у справі №А-84-846/2014, винесеного іменем Російської Федерації, за яким було звернуто стягнення на майно ПАТ «Автокразбанк» на користь ТОВ «Альфа Енерго Альянс» шляхом набуття останнім права власності на квартири, що згодом були придбані позивачем за спірними Договорами.

Як зазначає позивач, станом на теперішній час накладено арешт та заборону щодо здійснення будь-яких угод передачі, відчуження, дарування, і реєстрації права власності на спірні квартири та вбудовані нежитлові приміщення, за адресою: проспект Побєди, будинок 44-А, м. Севастополь, АРК, яка накладена судовим приставом на виконання ряду виконавчих листів та ухвали Хозяйственного суда города Севастополя від 29.09.2014 року по справі №919/623/14-РФ.

У той же час, у спірних договорах купівлі-продажу (п.1.3.) містять наступні положення: Продавець свідчить, що Об'єкт нерухомості - предмет договору, на момент його укладання нікому іншому не проданий, не подарований, як внесок до статутного капіталу юридичної особи не переданий, не відчужений іншим способом, не заставлений під податковою заставою, в спорі і під забороною не перебуває; за договором управління Об'єкт нерухомості не передавався; прав щодо відчужуваного Об'єкта нерухомості у третіх осіб (у тому числі за договорами найму (оренди), позички, тощо) немає. Продавець гарантує, що заборгованості зі сплати комунальних послуг та послуг зв'язку на день укладення договору немає, дублікат правовстановлюваного документа він не отримував.

Пунктами 4.1 Договорів купівлі-продажу сторони передбачили, що Продавець зобов'язаний передати Об'єкт нерухомості у стані, який придатний до експлуатації його Покупцем та відповідає умовам цього договору; попередити Покупця про права третіх осіб на Об'єкт нерухомості; попередити Покупця про всі відомі йому недоліки Об'єкта нерухомості.

Пунктами 4.3 Договорів купівлі-продажу сторони передбачили, що Покупець має право, у випадку, якщо інформація, надана Продавцем стосовно відчужуваного Об'єкта нерухомості, не відповідає дійсності, вимагати розірвання цього договору.

З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, відповідно до якої просить суд розірвати зазначені вище договори та стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19 114 794,00 грн. збитків.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Кодексу визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі ст. 659 Кодексу, продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Нормами ст. 660 ЦК України встановлено, що якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред'явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. Якщо покупець не повідомив продавця про пред'явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем.

Відповідно до ст. 661 Кодексу, у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Правочин щодо звільнення продавця від відповідальності або щодо її обмеження у разі витребування товару у покупця третьою особою є нікчемним.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, зазначають про те, що оспорювані Договори укладено у відповідності до вимог чинного законодавства України; Покупця було повідомлено про всі істотні обставини щодо нерухомого майна, про будь-які права третіх осіб на спірне майно чи судові рішення щодо такого майна відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на наявність рішення Хозяйственого суда города Севастополя, винесеного іменем Російської Федерації, а також наявність постанов судових приставів про накладення арештів на майно Банку, яке було придбане позивачем.

Судом встановлено, що АРК на даний момент являється тимчасово окупованою територією; датою початку тимчасової окупації території АРК та міста Севастополя являється дата набрання чинності Резолюції №68/262 Сесії Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 27 березня 2014 р. року про підтримку територіальної цілісності України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя (ст. 3 Закону).

Статтею 11 вказаного Закону передбачено, що на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України, а за підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

Відтак, будь-яке судове рішення, яке стосується, зокрема, майна або осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території, у тому числі АРК, виноситься судами України за встановленими підвідомчістю і підсудністю відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином, будь-які судові рішення або постанови судових приставів, винесені на тимчасово окупованій території України іменем Російської Федерації, не можуть являтись доказами в судових органах України.

За таких обставин, суд не приймає надані позивачем документи, зокрема, рішення Хозяйственного суда города Севастополя, постанови судових приставів, інформацію з реєстрів Російської Федерації тощо, у якості допустимих доказів при розгляді даного спору.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази наявності прав чи певних претензій будь-яких третіх осіб на придбане позивачем майно, відповідно до чинного законодавства України; позивач у встановленому порядку набув права власності на таке майно.

Враховуючи викладене, вимоги про розірвання Договорів з підстав, викладених у даному позові, не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю, необґрунтованістю та невідповідністю фактичним обставинам справи, а також у зв'язку з належним спростуванням відповідачами доводів позивача.

Щодо вимог про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб збитків, суд відмовляє у задоволенні таких вимог у зв'язку з відсутністю збитків, завданих при укладання спірних договорів.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, непідтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачами, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Компанії з обмеженою відповідальністю "ВІРСІКС Лімітед" (''VIRSIX LIMITED" Limited Liability Company" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Автокразбанк» Костенка І.І. про розірвання договорів та стягнення 19 114 794,00 грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 10.02.2017р.

Суддя Н.І. Зеленіна