ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.02.2017 Справа № 905/3511/16

Суддя господарського суду Донецької області Філімонова О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна Ініціатива» м. Бахмач Чернігівська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС» м. Дружківка Донецька область

про стягнення частини заборгованості за поставлений товар у розмірі 298 904,47 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрна Ініціатива» м. Бахмач Чернігівська область звернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС» м. Дружківка Донецька область про стягнення частини заборгованості за поставлений товар у розмірі 298 904,47 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки № 171 від 01.03.2016р. позивач зобовязався поставити у власність відповідача товар, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити товар, однак свої зобовязання відповідач не виконав в повному обсязі, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 298904,47 грн.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує п.п. 1.1, 3.2. договору поставки, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 5, 54, 56, 57, 61, 82, 83 Господарського процесуального кодексу України.

23.12.2016р. позивач через канцелярію суду надав супровідний лист та просив розгляд справи проводити без його участі.

27.12.2016р. відповідач через канцелярію суду надав письмові пояснення, в яких визнає позовні вимоги у повному обсязі, а також просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

Клопотання щодо фіксації судового процесу не заявлено, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд.

В С Т А Н О В И В:

01.03.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТС» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрна Ініціатива» (Постачальник) укладено договір поставки №171.

Відповідно до п.1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник зобовязується поставити, а Покупець зобовязується прийняти та оплати товар, в асортименті, кількості та за ціною, зазначеною у видаткових накладних.

Згідно п.2.1. договору, поставка товару здійснюється партіями. Під партією розуміється кількість товару, включена в конкретну накладну.

Відповідно п.2.5. договору, датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної на поставлений товар.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що загальна сума договору складає суму в національній валюті України, визначену на підставі даних, що містяться у всіх підписаних сторонами видаткових накладних.

Відповідно до п.3.2. договору, встановлений порядок розрахунку за цим договором:

- 100% передоплата;

- або протягом двадцяти календарних днів з дати поставки.( п.3.2. договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором. У випадку, коли жодна зі сторін за 15 (пятнадцять) календарних днів до закінчення терміну дії договору письмово не повідомить іншу сторону про розірвання договору, дія цього договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік. (п. 7.3. договору)

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Договір №171 від 01.03.2016р., укладений між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм ст. 264-271 Господарського кодексу України та істотними умовами договору поставки, зокрема, є предмет, ціна, строк дії договору, умови поставки, термін її здійснення.

Відповідно до ч.3 ст. 264 Господарського кодексу України, основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору №171 від 01.03.2016р. позивач передав у власність відповідачу товар, на підставі видаткових накладних: №АІ-0001502 від 30.03.2016р. на суму 410911,49грн.; №АІ-0001503 від 30.03.2016р. на суму 342426,24грн.; №АІ-0001504 від 30.03.2016р. на суму 278103,00грн; №АІ-0001505 від 30.03.2016р. на суму 292159,88грн.; №АІ-0001506 від 30.03.2016р. на суму 297840,00грн.; №АІ-0001507 від 30.03.2016р. на суму 279786,26грн.; №АІ-0001508 від 30.03.2016р. на суму 255388,75грн.; №АІ-0000204 від 05.04.2016р. на суму 284113,61грн.; №АІ-0000205 від 05.04.2016р. на суму 291849,60грн.; №АІ-0000206 від 05.04.2016р. на суму 189027,55грн.; №АІ-0001508 від 11.04.2016р. на суму 225818,64грн.; №АІ-0000505 від 11.04.2016р. на суму 285921,50грн.; №АІ-0000508 від 11.04.2016р. на суму 281414,60грн.; №АІ-0000507 від 11.04.2016р. на суму 298904,47грн., всього на суму 4013665,59 грн.

Зі сторони відповідача видаткові накладні підписані ОСОБА_1 та скріплені печаткою підприємства (а.с.12-25).

Відповідно до платіжних доручень, що містяться в матеріалах справи, відповідачем була здійснена оплата: №528 від 14.04.2016 на суму 87158,92 грн.; №527 від 14.04.2016 на суму 226444,64 грн.; №2 від 19.04.2016 на суму 80324,03 грн.; №587 від 27.04.2016 на суму 114666,22 грн., всього на суму 508593,81 (а.с. 26-29).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 3505071,78грн.

Однак, позивач просить стягнути з відповідача частину боргу у розмірі 298904,47 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів оплати у розмірі 298904,47 грн. до матеріалів справи не надав, тому суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна Ініціатива» доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС" (84201, АДРЕСА_1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНА ІНІЦІАТИВА" (16500, Чернігівська обл., Бахмацький район, м. Бахмач, проспект Чернігівська, буд. 5А, офіс 108 ) суму основного боргу у розмірі 298904(двісті девяносто вісім тисяч девятсот чотири) грн. 47 коп., судовий збір у розмірі 4483 (чотири тисячі чотириста вісімдесят три) грн 57коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання повного тексту рішення 03.02.2017р.

Надруковано 3 примірника:

1-до справи

1-позивачу

1-відповідачу