УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

10.02.2017Справа № 910/1958/17
Суддя Отрош І.М., розглянувши

позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та

Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

про вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про вчинення дій.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є власником нежилих приміщень за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд.44 та між ним і відповідачем 2 (Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація") були укладені договори про надання послуг на теплопостачання до вказаних нежилих приміщень. При цьому, позивач вказав на те, що теплопостачання до будинку 44 по вул. Хрещатик здійснювалось в цілому на підставі Договору на постачання теплової енергії № 1538565 від 15.09.2001, укладеного між відповідачем 2 та відповідачем 1 (Публічним акціонерним товариством "Київенерго"). Листом від 27.07.2016 відповідач 2 повідомив позивача про те, що розриває укладені між позивачем та відповідачем 2 договори про надання послуг на теплопостачання та укладений між відповідачами Договір на постачання теплової енергії № 1538565 від 15.09.2001, та зазначив, що власники приміщень повинні укладати договори на постачання теплової енергії з відповідачем 1. З огляду на викладене, позивач звернувся до відповідача 1 щодо укладення договору на постачання теплової енергії. Однак, відповідач 1 відмовив в укладенні договору на постачання теплової енергії з позивачем та при цьому повідомив, що укладений між відповідачами Договір на постачання теплової енергії № 1538565 від 15.09.2001 є чинним.

З огляду на викладене, позивач у позовній заяві зазначає, що як відповідач 1, так і відповідач 2 відмовляються від укладення з позивачем договору на постачання теплової енергії; відповідач 1 зазначає, що теплопостачання до приміщень позивача повинен здійснювати відповідач 2, в той час як відповідач 2 стверджує, що теплопостачання до приміщень позивача повинен здійснювати відповідач.

За таких обставин, у позовній заяві позивач просить суд визначити, який договір на теплопостачання приміщень, належних позивачу у будинку № 44 по вул. Хрещатик, є чинним, і яка сторона - Публічне акціонерне товариство "Київенерго" чи Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" уповноважена щодо укладення такого договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Як вбачається з позовної заяви, поданої Приватним акціонерним товариством "Аудиторська фірма "Аналітик", спір стосується укладення договору на теплопостачання.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 зазначено, що у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому господарські суди повинні зазначати: у рішенні зі спору, що виник при укладенні або зміні договору, - рішення з кожної спірної умови договору у вигляді конкретного формулювання відповідної умови (розділу, пункту, підпункту) договору; у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення; підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд зазначає, що предмет позову повинен бути чітко визначений позивачем у прохальній частині позовної заяви, оскільки резолютивна рішення суду, по суті, відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, та повинна викладатися чітко й безумовно.

При цьому, визначаючи у позовній заяві декількох відповідачів, позивач повинен чітко визначити позовні вимоги до кожного з них.

Таким чином, позивач повинен обґрунтувати позовні вимоги до кожного з відповідачів не лише шляхом зазначення підстав позову (обставин, на яких він ґрунтується, суті порушеного права), а й шляхом зазначення чітких вимог до кожного з відповідачів, з якими він звертається до суду та шляхом застосування якого способу захисту суд повинен здійснити захист порушених прав позивача.

Відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідно до ст. 12 ГПК України визначено, які категорії спорів підвідомчі господарським судам.

Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви позивач просить суд визначити, який договір на теплопостачання приміщень, належних позивачу у будинку № 44 по вул. Хрещатик, є чинним, і яка сторона - Публічне акціонерне товариство "Київенерго" чи Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" уповноважена щодо укладення такого договору.

Тобто, позивачем не визначено чітких позовних вимог до відповідачів, а прохальна частина позовної заяви, по суті, зводиться до вчинення судом дій, які не входять до компетенції господарського суду, оскільки спрямовані на отримання позивачем юридичної консультації щодо питань, викладених у прохальній частині позовної заяви, а саме: визначити, який договір на теплопостачання є чинним, і яка сторона уповноважена щодо укладення такого договору, та крім того, позивач, по суті, просить встановити вказані юридичні факти, що також не входить до компетенції господарського суду.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України резолютивна частина рішення має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. При задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються: у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. Якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Суд зазначає, що способи захисту цивільних (господарських) прав, зокрема, передбачені ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Суд звертає увагу позивача на те, що у випадку, якщо його позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням стороною умов договору, предметом позову повинно бути зобов'язання такої сторони до вчинення дій (примусове виконання обов'язку в натурі), а у випадку, коли вимоги позивача обґрунтовані відмовою іншої особи від укладення договору - предметом позову повинна бути вимога про визнання договору укладеним. При чому такі вимоги мають бути адресовані до конкретного відповідача, якого позивач вважає таким, який порушує його права чи законні інтереси.

Водночас, викладені позивачем у прохальній частині позовної заяви вимоги зводяться до надання судом правових роз'яснень та встановлення судом юридичних фактів щодо того, який договір на теплопостачання є чинним, та хто з відповідачів є уповноваженою особою щодо укладення такого договору. Однак, суд зазначає, що господарським судом вирішується спір у порядку позовного провадження, та господарський суд не наділений повноваженнями щодо встановлення юридичних фактів поза межами спору в порядку позовного провадження, а так само на надання юридичних консультацій та правових роз'яснень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подана позивачем позовна заява є такою, що не підлягає розгляду у господарських судах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду у господарських судах.

При цьому, судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3200 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Таким чином, позивач має право на повернення з Державного бюджету України 3200 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у справі № 910/1958/17, у випадку подання відповідного клопотання про повернення судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному акціонерному товариству "Аудиторська фірма "Аналітик" у прийнятті позовної заяви до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація".

2. Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути позивачу.

Суддя І.М. Отрош