ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Справа № 905/861/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівДемидової А.М., Євсікова О.О.
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Промекономбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Промекономбанк"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016
у справі№ 905/861/15 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель"
доПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Промекономбанк"
провизнання договору недійсним
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Щербак Є.М., дов. № 1-01-0357 від 14.04.2016

- відповідача: Денисенко Н.І., дов. № 45 від 25.10.2016

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі № 905/861/15 (суддя Головіна К.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 (у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Коршун Н.М., Ткаченко Б.О.) позов задоволено, визнано недійсним договір застави майнових прав б/н від 11.07.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Даніель" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Промекономбанк".

Не погоджуючись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 у справі № 905/861/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що арешт та заборона відчуження майна ПАТ "КБ "Даніель", накладені постановою державного виконавця, чітко обмежені сумою звернення стягнення, а саме 1 201 890,12 грн; в законодавстві відсутня заборона укладати договори застави щодо майна, яке має інші обтяження, зокрема арешт, накладений виконавчою службою; спірний договір застави майнових прав є способом забезпечення виконання зобов'язання, та не спрямований на відчуження майна; наявність арешту та заборони відчуження накладеного державним виконавцем створює лише перешкоди при реалізації предмета застави, однак не свідчить про недійсність договору застави.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові акти - без змін.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу суду від 06.02.2017, що призначений відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Вищого господарського суду України № 08.03-04/540 від 06.02.2017, проведено автоматичну зміну складу суду колегії суддів у справі № 905/861/15 та визначено склад колегії суддів: Шевчук С.Р. - головуючий, Демидова А.М, Євсіков О.О.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 11.07.2013 між позивачем - ПАТ "КБ "Даніель", як заставодавцем, та відповідачем - ПАТ "КБ "Промекономбанк", як заставодержателем, з метою забезпечення виконання умов генеральної угоди № ГУ/24052012-1 про проведення міжбанківських операцій від 24.05.2012 був укладений, зокрема, договір застави б/н майнових прав (далі - договір), а саме - прав вимоги по договорах, зазначених у додатках, укладених заставодавцем за цим договором із позичальниками (за кредитними договорами), заставодавцями/іпотекодавцями (за договорами застави/іпотеки) та поручителями (за договорами поруки).

Заставна вартість предмету застави становить 96 327 807,77 грн (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору заставодавець відступає в повному обсязі заставодержателю всі права заставодержателя (яким є заставодавець) за договором застави, а заставодержатель набуває всі права заставодержателя за договором застави.

Права вимоги за договором застави вважаються відступленими заставодавцем та прийнятими заставодержателем з моменту підписання акту приймання-передачі (п. 3.3.1 договору).

На підставі договору застави б/н від 11.07.2013, у разі невиконання основного зобов'язання у визначений кредитним договором строк, у відповідача виникає право на звернення стягнення на предмет застави, яке забезпечується забороною відчуження заставленого майна.

Судами першої та апеляційної інстанції, на підставі ст.ст. 546, 576, 583, 584 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що договір застави майнових прав б/н від 11.07.2013 містить необхідні суттєві умови, передбачені законом: основне зобов'язання, яке забезпечується заставою, предмет застави, його вартість, права, обов'язки та відповідальність сторін, порядок звернення стягнення на предмет застави, інші умови, що узгоджуються з вимогами ЦК України, Закону України "Про заставу", а отже, на час укладення спірного договору його сторони досягли взаємної згоди щодо усіх істотних умов.

Звертаючись з позовом, позивач, зокрема, вказав, що договір застави був підписаний неуповноваженою на те особою - ОСОБА_6, оскільки довіреність на укладення спірного правочину цією особою була видана в.о. голови правління ПАТ "КБ "Даніель" ОСОБА_7, який не мав права приймати одноосібне рішення щодо надання повноважень вказаному представнику позивача на укладення договору застави б/н від 11.07.2013, а такі повноваження відносяться до компетенції правління ПАТ "КБ "Даніель".

Відхиляючи цей довод позивача, на підставі ст.ст. 92, 160, ч. 2 ст. 207, ч.ч. 1, 3 ст. 237, ст. 239 ЦК України, положень статуту ПАТ "КБ "Даніель", суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що дозвіл на укладення спірного правочину з боку позивача повинен надаватися спостережною радою ПАТ "КБ "Даніель", а не його правлінням, та встановивши, що відповідно до протоколу спостережної ради ПАТ "КБ "Даніель" № 82/2013 від 10.07.2013, було погоджено надання в заставу майнових прав за кредитними договорами, укладеними ПАТ "КБ "Даніель" із фізичними та юридичними особами у забезпечення зобов'язань ПАТ "КБ "Даніель" перед ПАТ "КБ "Промекономбанк" на суму 96 327 807,77 грн; цим же протоколом спостережної ради погоджено надання права підпису договорів застави майнових прав ОСОБА_6 на підставі наявної довіреності, а також, що після укладення спірного договору застави, сторонами укладались додаткові угоди до цього договору, зокрема, договори про внесення змін та доповнень № 1 від 02.08.2013, № 2 від 27.09.2013, № 3 від 30.10.2013, № 4 від 01.11.2013, № 5 від 29.11.2013, № 6 від 30.12.2013, № 7 від 31.12.2013, які були підписані вже іншими представниками з боку ПАТ "КБ "Даніель", що свідчить про подальше фактичне схвалення договору юридичною особою, суди попередніх інстанцій визнали необґрунтованими позовні вимоги про визнання спірного договору недійсним з підстав його укладення неуповноваженою особою.

Також, як на одну з підстав позовних вимог про визнання договору застави недійсним, позивач посилався на те, що на час укладення спірного договору - 11.07.2013 майнові права, які є предметом застави та передані ПАТ "КБ "Промекономбанк" в якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань, вже перебували під арештом, накладеним постановою відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 05.07.2013.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження № 38746033 на загальну суму боргу у розмірі 1 201 890,12 грн, у якому відповідно до постанови державного виконавця від 05.07.2013 на все майно, що належить боржнику - ПАТ "КБ "Даніель", в межах суми стягнення - 1 201 890,12 грн накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, в межах зазначеної суми боргу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК України).

Спосіб звернення стягнення на предмет застави заставодержатель визначає самостійно в порядку та на умовах, визначеному чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до статей 546, 572, 576 - 578 ЦК України, статей 1, 4, 6 Закону України "Про заставу", предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем та на яке може бути звернене стягнення; суть застави полягає в тому, що кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Тобто право застави - це право на чуже майно, внаслідок установлення якого власник може бути примусово позбавлений права на своє заставлене майно.

Враховуючи викладене вище, суди зазначили, що на підставі договору застави б/н від 11.07.2013 у разі невиконання основного зобов'язання у визначений кредитним договором строк, у відповідача, як у заставодержателя, виникає право на звернення стягнення на предмет застави.

При цьому, судами попередній інстанцій встановлено, що 09.07.2013 (тобто до укладання спірного договору від 11.07.2013) у Державний реєстр обтяжень рухомого майна був внесений запис щодо заборони здійснення відчуження всього рухомого майна ПАТ "КБ "Даніель" на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 05.07.2013 у виконавчому провадженні № 38157140 (вказане виконавче провадження було приєднане до виконавчого провадження № 38746033), якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ПАТ "КБ "Даніель" в межах суми стягнення - 1 201 890,12 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом (ст. 11).

Згідно зі ст. 12 вказаного Закону взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

З витягу із Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що заборону здійснення відчуження, накладену державним виконавцем на все майно ПАТ "КБ "Даніель", зокрема й на його майнові права на рухоме майно, було вчинено 09.07.2013 (запис 10), а обтяження рухомого майна на підставі договору застави б/н від 11.07.2013 було зареєстроване 18.07.2013 (запис 12 - нечинний).

Відповідно до ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що доводи позивача про недійсність спірного договору застави через існування на час його укладення (11.07.2013) обтяження предмету застави, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 05.07.2013, є обґрунтованими, а тому, такий договір суперечить цивільному законодавству та з цих підстав позов підлягає задоволенню.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків суду, спростовуються вищенаведеним, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, здійснені на підставі правильної юридичної оцінки спірних правовідносин та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржник в силу ст. 33 ГПК України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та оскільки в силу вимог ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень у справі № 905/861/15.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Промекономбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Промекономбанк" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 у справі № 905/861/15 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я А.М. Демидова

С у д д я О.О. Євсіков