ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 р. Справа № 909/1030/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького,6,м. Київ,01001;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут",

вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ,76010;

про: стягнення 3% річних в сумі 51 494,15грн.,

за участю:

від позивача: не з"явились;

від відповідача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №СЗ-7-0117 від 05.01.2017р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, про стягнення з відповідача - ТОВ "Івано-Франківськгаз збут", 3% річних в сумі 51 494,15грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.16р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Представник позивача в судове засідання не з"явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений ухвалою суду від 26.01.17р., про причини неявки суду не повідомив.

Позовні вимоги, позивач виклав у позовній заяві, вказуючи при цьому на:

- порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу природного газу №15-729-Н від 30.06.15р., а саме, несвоєчасне здійснення розрахунків за поставлений позивачем, по актах приймання - передачі природного газу від 31.07.15р. у липні 2015р., від 31.08.15р. у серпні 2015р., від 30.09.15р. у вересні 2015р., від 31.10.15р. у жовтні 2015р., 30.11.15р. у листопаді 2015р., від 31.12.15р. у грудні 2015р., природний газ на загальну суму 544 146 402,78грн.;

- положення п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі яких, за порушення строків оплати поставленого природно газу, відповідачу нараховано 51 494,15грн. - 3% річних;

- приписи ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174, 193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача, в судовому засіданні, позовні вимоги визнав частково, а саме 3% річних в сумі 7 992,13грн., нарахованих за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання липня, вересня, жовтня 2015р., у відповідності до контрозрахунку (а.с.92-97). Звертає увагу суду на те, що позивачем, при здійснення нарахування 3% річних, не враховано умови Спільних протокольних рішень № №1974, 1975 від 18.09.15р., №№ 2204, 2205 від 20.10.15р., №2444 від 19.11.15р., №№2960,2961 від 17.12.15р., №№3066, 3067 від 21.12.15р., про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, згідно Договору купівлі-продажу природного газу №15-729-Н від 30.06.15р., укладених між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області, Департаментом фінансів ОДА, Фінансовим управлінням Тисменицької РДА, ТОВ "Івано-Франківськгаз збут" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України", на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005р. "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій". Вказує на відсутність правових підстав для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки проведення остаточного розрахунку за поставлений природний газ, відповідно до умов Договору купівлі-продажу природного газу №15-729-Н від 30.06.15р., здійснено відповідачем у порядку та строки, передбачені вказаними спільними протокольними рішеннями. Просить суд відмовити в позові в частині стягнення 43 502,02грн. - 3% річних (відзив на позов № ІFZ007 -СК-3707-1216 від 12.12.16р.).

За таких обставин, враховуючи той факт, що позивач, відповідно до вимог чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представника позивача за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець/позивач) та ТОВ "Івано-Франківськгаз збут" (Покупець/відповідач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №15-729-Н від 30.06.15р.

Згідно п. п.1.1.,1.2. Договору, Продавець зобов"язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, а Покупець зобов"язується прийняти і оплатити газ на умовах Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Пунктом 5.2. Договору, встановлено ціну за 1000куб.м. природного газу. Додатковими угодами №1 від 15.10.15р., №2 від 04.11.15р., до Договору, змінювалась ціна за 1000 куб.м. природного газу.

Приймання - передача газу, переданого Продавцем Покупцю у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання - передачі (п.3.3.Договору).

Пунктом 6.1. Договору обумовлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Дослідженням обставин справи судом встановлено, що на виконання умов договірних відносин, позивач передав у власність відповідача, природний газ на загальну суму 544 146 402,78грн. Даний факт підтверджують належним чином оформлені підписані та скріплені печатками сторін акти - приймання передачі природного газу від 31.07.15р. у липні 2015р., від 31.08.15р. у серпні 2015р., від 30.09.15р. у вересні 2015р., від 31.10.15р. у жовтні 2015р., 30.11.15р. у листопаді 2015р., від 31.12.15р. у грудні 2015р. (а.с.24-30).

Як вбачається з виписки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" по операціях з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" в період з 01.07.15р. по 30.06.16р. (а.с.114-119), відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 544 146 402,78грн. (підтверджено самим відповідачем в судовому засіданні).

Предметом судового розгляду є вимога позивача про застосування до відповідача наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме, 3% річних в сумі 51 494,15грн.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України)

Договір купівлі-продажу природного газу №15-729-Н від 30.06.15р., укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням. Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки в тому числі передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України /боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Обовязковою умовою для покладення на боржника додаткових юридичних обов"язків за прострочення виконання грошового зобов"язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України є наявність прострочення боржником виконання такого зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області, Департаментом фінансів ОДА, Фінансовим управлінням Тисменицької РДА, ТОВ "Івано-Франківськгаз збут" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укладено Спільні протокольні рішення № №1974, 1975 від 18.09.15р., №№ 2204, 2205 від 20.10.15р., №2444 від 19.11.15р., №№2960,2961 від 17.12.15р., №№3066, 3067 від 21.12.15р., про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Предметом цих Спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку за Договором купівлі-продажу природного газу №15-729-Н від 30.06.15р., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005р. "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Пунктом 1 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).

Зі змісту вказаних спільних протокольних рішень вбачається, що сторони дійшли згоди про те, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків, згідно Договору купівлі-продажу природного газу №15-729-Н від 30.06.15р.

Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу. Така ж правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду від 25.01.17р. у справі №913/674/16, від 06.02.17р. у справі №917/1067/16.

Матеріали справи містять платіжні доручення №9 від 23.09.15р., №7 від 23.09.15р., №21 від 27.10.15р., № 19 від 27.10.15р., №24 від 24.11.15р., №28 від 23.12.15р., №30 від 23.12.15р., №33 від 23.12.15р., №34 від 23.12.15р. (а.с.83-91), з яких вбачається факт належного виконання відповідачем умов погоджених між сторонами у Спільних протокольних рішеннях № №1974, 1975 від 18.09.15р., №№ 2204, 2205 від 20.10.15р., №2444 від 19.11.15р., №№2960,2961 від 17.12.15р., №№3066, 3067 від 21.12.15р., а саме своєчасного перерахування на рахунок позивача, коштів за природний газ, обумовлений Договором купівлі-продажу природного газу №15-729-Н від 30.06.15р.

Як вбачається з розрахунку (а.с.9-13), позивачем нараховано відповідачу 3 % річних, за порушення грошового зобов"язання липня - грудня 2015р. за Договором купівлі-продажу природного газу №15-729-Н від 30.06.15р., без врахування положень Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (а.с.56-82), якими, сторонами змінено порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, в т.ч. включено дні фактичної оплати сум боргу в період часу, за який здійснювались нарахування 3% річних, що не узгоджується з роз"ясненнями Вищого господарського суду України, викладеними у п.1.9. постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.13р., у відповідності до яких, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних та з приписами ст.ст. 599, 612 Цивільного кодексу України, за змістом яких, день виконання зобов'язання не може входити до періоду прострочення його виконання, позаяк, цього дня зобов'язання боржника, хоч і з порушенням строку виконання, але припиняється, а також, не взято до уваги правила ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Усуваючи вище вказані порушення, судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних та встановлено, правомірність покладення на відповідача додаткових юридичних обов"язків, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, у вигляді 3% річних в сумі 7 992,13грн., за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання липня, вересня, жовтня 2015р., у відповідності до контрозрахунку відповідача (а.с.92-97), який перевірено судом та визнано арифметично вірним.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, на основі вище викладеного, стягненню в судовому порядку підлягають 3% річних в розмірі 7 992,13грн. В частині стягнення 43 502,02грн. - 3% річних - відмовити.

Судові витрати, за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 551, 599, 625-629, 625, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193Господарського кодексу України ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут", вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ,76010, (ідентифікаційний код 39595350) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 (ідентифікаційний код 20077720) 7 992,13грн. (сім тисяч дев"ятсот дев"яносто дві грн. 13 коп.) - 3% річних, 1 164,14грн. (одну тисячу сто шістдесят чотири грн. 14коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.02.17р.

Суддя С.Кобецька