ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.02.2017 Справа № 905/3230/16

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді Філімонової О.Ю., суддів: Курило Г.Є., Бойко І.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Колективного підприємства «Фірма «Азовбудматеріали» м.Маріуполь Донецька область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.Маріуполь Донецька область

про стягнення предоплати у розмірі 18500,00грн., відсотків за користування предоплатою за період з 13.07.2016р. по 20.09.2016р. в сумі 552,78грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Колективне підприємство «Фірма «Азовбудматеріали» м.Маріуполь Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.Маріуполь Донецька область про стягнення предоплати у розмірі 18500,00грн., відсотків за користування предоплатою за період з 13.07.2016р. по 20.09.2016р. в сумі 552,78грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконані належним чином зобов'язання за договором №139 від 06.05.2016р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 530, 536, 693 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 54, 55, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.193, 231 Господарського кодексу України.

16.11.2016р. було порушено провадження по справі.

13.12.2016р. позивач надав лист з додатками та пояснення, клопотання про відкладення розгляду справи до матеріалів справи.

14.12.2016р. розгляд справи було відкладено на 12.01.2017р.

Суд дійшов висновку про необхідність формування колегіального складу суду для подальшого розгляду справи №905/3230/16.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 10.01.2017р. визначений наступний склад колегії для розгляду справи №905/3230/16: Філімонова О.Ю. - головуючий суддя, судді: Курило Г.Є., Бойко І.А.

12.01.2017р. позивач надав клопотання, в якому просить розглянути справу у відсутності представника та підтримує позов у повному обсязі.

Розглянувши надані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

06.05.2016р. між Колективним підприємством «Фірма «Азовбудматеріали» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір №139.

Відповідно до п.1.1. договору, замовник замовляє, зобов'язується прийняти та оплатити, а виконавець зобов'язується виготовляти та передавати замовнику в порядку та строки передбачені цим договором піддони дерев`яні, надалі Продукцію, кількість і ціна якої вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору. Специфікація складається на підставі заявок замовника і є невід`ємними додатками до цього договору. Кількість Продукції виготовлена за однією заявкою замовника вважається партією Продукції.

Згідно з п.2.2. договору, замовник надає виконавцю заявку на партію Продукції із зазначенням кількості та бажаного терміну виконання, яка є підставою для складання виконавцем специфікації та рахунку для оплати. Підписана з боку виконавця специфікація та рахунок можуть надсилатися електронною поштою на адресу замовника, вказану в реквізитах цього договору, за наступною їх заміною оригінальними документами на паперовому носії.

Пунктом 2.7. договору визначено, що одночасно з навантаженням продукції виконавець зобов'язаний передати замовнику наступні документи:

-рахунок;

-акт приймання-передачі виконаних робіт;

-видаткову накладну.

Моментом переходу права власності на продукцію до замовника є підписання видаткової накладної повноважним представником замовника.

Відповідно до п.3.2.1. договору, виконавець зобов'язаний виготовлювати продукцію вчасно з якісної сировини, у відповідності з кресленнями або наданим зразком продукції.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що ціна продукції вказується в специфікації.

Згідно з п.5.2. договору, оплата вартості продукції проводиться замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця в порядку та строки, встановлені в специфікації.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016р. (п.9.1. договору).

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Договір №139 від 06.05.2016р., укладений між сторонами за своєю правовою природою є договором про надання послуг та підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 901-907 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст.905 Цивільного кодексу України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.906 Цивільного кодексу України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

06.05.2016р. між сторонами була підписана специфікація №1 до договору №139 від 06.05.2016р.

Частиною 1 специфікації №1 визначено, що замовник здійснює передплату в розмірі 70% від вартості партії продукції протягом 5 (п'яти) банківських днів з дня надходження специфікації та рахунку від виконавця.

2. Виконавець здійснює виготовлення всього об'єму за даною специфікацією протягом 45 робочих днів з дня надходження передплати, згідно п.1 цієї специфікації та передачі металевого кріплення, згідно з умовами договору.

Згідно умов ч.1 специфікації №1 від 06.05.2016р. позивач повинен був перерахувати на рахунок відповідача 25900,00грн, а перерахував 18500,00грн. згідно платіжного доручення №355 від 06.05.2016р. (а.с.10).

Призначення платежу: «попередня оплата за піддон дерев`яний по рах.139/1 від 06.05.2016р. згідно договору №139 від 06.05.2016р.», але відповідач не передав позивачу піддони дерев`яні.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів передачі продукції позивачу в порядку і строки, передбачені договором., тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення предоплати у розмірі 18500,00грн. доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування предоплатою за період з 13.07.2016р. по 20.09.2016р. в сумі 552,78грн., посилаючись на вимоги ч.2 ст.536 Цивільного кодексу України та ч.6 ст.231 Господарського кодексу України.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача відсотків за користування предоплатою за період з 13.07.2016р. по 20.09.2016р. в сумі 552,78грн. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.536 Цивільного кодексу України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст.231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмірі відсотків не передбачено законом або договором.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге-встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад статтями 1048,1054,1061 ЦК України). Спільними для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом)-за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Укладеним між сторонами договором №139 від 06.05.2016р. не передбачено сплати процентів за користування відповідачем предоплатою, тобто не підтверджено наявність у відповідача обов'язку сплачувати позивачу проценти за користування предоплатою відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України.

В п.6.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що проценти, зазначені у статті 536 Цивільного кодексу України, -це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими, грішми (стаття 1214 Цивільного кодексу України); підставами для застосування до правовідносин сторін ст.536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге- встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 Цивільного кодексу України).

Отже, для застосування до боржника відповідальності у вигляді пені, вона має бути передбачена законом або договором.

Проте, у договорі №139 від 06.05.2016р. умова про застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені відсутня.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування предоплатою за період з 13.07.2016р. по 20.09.2016р. в сумі 552,78грн. не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Колективного підприємства «Фірма «Азовбудматеріали» (87538, Донецька область, м.Маріуполь, Мартенівський масів, 135, ) предоплату у розмірі 18500 (вісімнадцять тисяч п'ятсот)грн.00коп., судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім)грн.00коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя О.Ю. Філімонова

Суддя Г.Є. Курило

Суддя І.А. Бойко

Дата складання повного тексту рішення 03.02.2017 року.

Надруковано 3 примірника:

1-до справи

1-позивачу

1-відповідачу