Господарський суд
Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" лютого 2017 р.Справа № 906/1021/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Кудряшової Ю.В.

судді

за участю представників сторін

від позивача (за первісним позовом): ОСОБА_1 довіреність від 14.12.2016;

від відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_2 - довіреність від 02.09.2016;

ОСОБА_3, довіреність від 05.09.2016.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

про стягнення 407956,27 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

до Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта"

про визнання відсутнім з 10.10.2015р. права на стягнення (отримання) оплати передбаченої п.3.1 договору №349 від 01.07.2015.

Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про стягнення 407956,27 грн.. з яких: 315952,43 грн. заборгованість з оплати послуг за договором №349 від 01.07.2015р, 66945,50 грн. - пеня, 17373,63 грн. - інфляційні, 7684,71 грн. - 3% річні.

Господарським судом ухвалою від 04.11.2016р. порушено провадження у справі №906/1021/16, розгляд справи призначено на 22.11.2016р. та зобов'язано сторони надати суду відповідні докази.

22.11.2016р. через діловодну службу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" надійшов зустрічний позов про визнання відсутнім права Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на стягнення (отримання) за договором від 01.07.2015р. №349 на надання послуг з приймання платежів, з 10.10.2015р. оплати передбаченої п. 3.1 даного договору в розмірі 1% суми платежу.

Господарським судом ухвалою від 22.11.2016р. прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" для спільного розгляду з первісним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав з підстав, зазначених в останньому, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали просили відмовити в їх задоволенні, а зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Житомирської дирекції (Виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» (Замовник) було укладено договір № 349 від 01.07.2015р. про надання послуг з приймання платежів (надалі -Договір).

Згідно п. 1.1 Договору, предметом цього Договору є надання Житомирською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» (Виконавцем) послуг TOB «Житомиргаз збут» (Замовнику) з приймання об'єктами поштового зв'язку платежів у національній валюті від платників для перерахування їх на користь Замовника у строки, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, а Замовник зобов'язується оплатити послуги Виконавця у порядку визначеному цим Договором.

У відповідності до п.3.1. Договору, плата за послуги Виконавця, які є предметом цього Договору, становить 0,8% суми Платежу, прийнятого у місті та 1% суми Платежу, прийнятого у селищах та селах.

Згідно п. 1.1 Договору, предметом цього Договору є надання Житомирською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» (Виконавцем) послуг TOB «Житомиргаз збут» (Замовнику) з приймання об'єктами поштового зв'язку Платежів у національній валюті від Платників для перерахування їх на користь Замовника у строки, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, а Замовник зобов'язується оплатити послуги Виконавця у порядку визначеному цим Договором.

У відповідності до п.3.1. Договору, плата за послуги Виконавця, які є предметом цього Договору, становить 0,8% суми Платежу, прийнятого у місті та 1% суми Платежу, прийнятого у селищах та селах.

28.10.2015 року на адресу Житомирської дирекції УДППЗ «Укрпошта» надійшов супровідний лист від TOB «Житомиргаз збут» від 28.10.2015р. № 663/2 з пропозицією підписати оригінальні примірники Додаткової угоди № 1 від 10.10.2015 року про внесення змін до Договору № 349 від 01 липня 2015 року на надання послуг з приймання платежів. Враховуючи те, що запропоновані Додатковою угодою умови були неприйнятні та не покривали собівартості наданих послуг, Житомирською дирекцією УДППЗ «Укрпошта», було запропоновано свій варіант Додаткової угоди яку направлено супровідним листом № 43-105 від 13.11.2015 р. TOB «Житомиргаз збут». Однак ТОВ «Житомиргаз збут» з запропонованими умовами не погодилось

TOB «Житомиргаз збут» на адресу Житомирської дирекції УДППЗ «Укрпошта» було направлено повторно Додаткову угоду до Договору з зазначенням комісійної винагороди за виконану роботу в розмірі який не покривав собівартості наданих послуг.

25.11.2015 р. на адресу TOB «Житомиргаз збут» було направлено лист з обґрунтуванням щодо неможливості співпраці на запропонованих умовах та у відповідності до вимог чинного законодавства та п. 7.3 Договору №349 від 21.07.2015р. направлено Угоду про розірвання договору з 1 грудня 2015 року.

З достроковим розірванням Договору № 349 від 21.07.2015 р. TOB «Житомиргаз збут» погодилось, підписавши Угоду про розірвання з 1 грудня 2016 року.

Позивач вважає, що відповідач - TOB «Житомиргаз збут» не виконав свої зобов'язання за Договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 315952,43 грн., чим порушені фінансові інтереси Житомирської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

З моменту порушення зобов'язань TOB «Житомиргаз збут» нарахована пеня в розмірі 66945,50 грн., а також інфляційні за весь час прострочення розрахунків у розмірі 373,63 грн. та 7684,71 грн. 3% річних від простроченої суми.

22.11.2016р. до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" надійшов зустрічний позов про визнання відсутнім права Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на стягнення (отримання) за договором від 01.07.2015р. №349 на надання послуг з приймання платежів, з 10.10.2015р. оплати передбаченої п. 3.1 даного договору в розмірі 1% суми платежу.

Позивач за зустрічним позовом не погоджується з позовними вимогами за первісним позовом з огляду на те, що п. 3.1 Договору від 01.07.2015 № 349 на надання послуг з приймання платежів (далі - Договір від 01.07.2015) не відповідав нормам діючого законодавства України, а від так є таким, що порушує як норми законодавства України, так і законні права та охоронювані інтереси Позивача за зустрічним позовом, що дає підстави звернутись Позивачу за зустрічним позовом з позовними вимогами про визнання п. 3.1 Договору від 01.07.2015 недійсним, з огляду на наступне.

Зі змісту п. 3.1 Договору від 01.07.2015 вбачається, що плата за послуги Виконавця, які є предметом цього Договору, становить 0,8 % суми платежу, прийнятого у місті та 1 % суми платежу, прийнятого у селищах та селах. Послуги з приймання платежів згідно пп. 196.1.5 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування ПДВ.

Відповідно до абзацу третього ч. 6 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу», порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до п. 1 постанови від 30 вересня 2015 p. N 792 «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ» Кабінету Міністрів України (Порядок № 792 вступив в законну силу 10.10.2015, опублікування в Урядовому кур'єрі, 2015, 10, 10.10.2015 N 189, Офіційному віснику України, 2015, N 81 (20.10.2015), ст. 2696), затверджено такі, що додаються:

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ;

Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 p. N 792 , цей Порядок визначає механізм проведення розрахунків за спожитий природний газ з постачальниками природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), і оптовими продавцями природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки з продажу природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов'язків (далі - оптові продавці).

Згідно з абзацу другого п. 9 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

Так, Позивача за зустрічним позовом, включено до переліку постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу, який є додатком 1 до Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 p. N 758.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Крім того позивач за зустрічним позовом наголосив на тому, що відповідно до ч. 4 ст. 4 ЦК України, актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Постанова Кабінету Міністрів України від 30.09.15 № 792 «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ» є обов'язковим актом законодавства для виконання всіма юридичними особами незалежно від форми власності, ігнорування якого суперечить чинному законодавству України в силу ч.1 ст. 117 Конституції України, згідно якої постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України є обов'язковими до виконання. Відповідно до п. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів президента України, постанов Верховної ОСОБА_3 України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти постанови і розпорядження. На підставі п. 5 ст. 180 ГК України ціна в господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Відповідно до ч. 1ст. 191 Господарського кодексу України державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку. Політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворенням визначаються законом про ціни і ціноутворення, іншими законодавчими актами на підставі (ст. 192 ГК України). Відповідно до статті 5 Закону України «Про ціни і ціноутворення» Кабінет Міністрів України: забезпечує проведення державної цінової політики; здійснює державне регулювання цін, визначає повноваження органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін, якщо інше не визначено законом або міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України; визначає перелік товарів, державні регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади, якщо інше не визначено законом. На підставі зазначеного вважають, що спеціальними нормативними актами в галузі проведення розрахунків за спожитий природний газ встановлено розмір оплати послуг щодо

Житомирська дирекція УДППЗ «Укрпошта» з твердженнями TOB «Житомиргаз збут» не погодилась , посилаючись на ст. 509 та 526 Цивільного кодексу України, де визначено поняття зобов'язання та обов'язок сторін його виконання відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства

Як стверджує позивач за первісним позовом, відповідачем - TOB «Житомиргаз збут» не ставилося питання щодо визнання п. 3.1 договору недійсним протягом всього періоду дії договору.

У відповідності до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін уразі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Постанова Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" (відповідно до якої оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів здійснюється газопостачальними підприємствами у розмірі, що не перевищує 0,3% загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів), на яку посилається TOB «Житомиргаз збут», набрала чинності 10.10.2015 р.

TOB «Житомиргаз збут» лише 28.10.2015 р. звернулось до Житомирської дирекції УДППЗ "Укрпошта" з листом № 663/2 від 28.10.2015 p., в якому повідомляється про те, згідно п.9 Постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", встановлено розмір оплати газопостачальними підприємствами послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку на рівні не більше 0,3%. Також в даному листі TOB «Житомиргаз збут» зазначає про надання двох примірників Додаткової угоди №1 до договору № 349 від 01.07.2015 року на надання послуг з приймання платежів.

Враховуючи те, що запропоновані Додатковою угодою умови були неприйнятні та не покривали собівартості наданих послуг, Житомирською дирекцією УДППЗ «Укрпошта», було запропоновано свій варіант Додаткової угоди яку направлено супровідним листом № 1 43-105 від 13.11.2015 р. TOB «Житомиргаз збут». Однак TOB «Житомиргаз збут» з запропонованими умовами не погодилось.

Отже, оскільки сторони не дійшли згоди щодо зміни договору, відповідно до вимог чинного законодавства та п. 7.3 Договору №349 від 21.07.2015р. договір було розірвано.

Розглянувши матеріали первісного та зустрічного позовів господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог, виходячи з наступного.

Між Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Житомирської дирекції (Виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» (Замовник) було укладено договір № 349 від 01.07.2015 р. про надання послуг з приймання платежів

Відповідно до п. 3.1 Договору від 01.07.2015 вбачається, що плата за послуги Виконавця, які є предметом цього Договору, становить 0,8 % суми платежу, прийнятого у місті та 1 % суми платежу, прийнятого у селищах та селах.

Згідно п.п.3.2.2 Договору остаточний розрахунок за надані Виконавцем послуги здійснюється Замовником до 10 числа місяця наступного за звітним на підставі ОСОБА_1.

У п. 8.1 договору сторони погодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткової угоди, підписаної уповноваженими на це представниками сторін та скріпленої печатками сторін, і є невід'ємною частиною цього договору. Згідно п.8.6 всі суперечки між сторонами , що виникають під час дії цього договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами, а у випадку неможливості досягнення згоди шляхом переговорів, вирішуються у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України.

З листопада місяця 2015 року (згідно акта від 31.10.2015) відповідач припинив здійснювати оплату комісійної винагороди в розмірі 1 % від суми прийнятих платежів у зв'язку з набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", якою був затверджений новий Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ. Акти приймання-передачі послуг не підписав.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зокрема, на момент укладення договору у справі граничний розмір вартості послуг щодо приймання платежів від населення банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку на рівні 1 % загальної суми коштів, що надійшли від населення на поточні рахунки, відкриті газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами, був встановлений п. 7 Порядку проведення розрахунків за природний газ, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року N 247 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ".

10.10.2015 року ця постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність, у зв'язку набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", якою був затверджений новий Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ. Абзацом другим пункту 9 цього Порядку визначено, що оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 % загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Отже, з 10.10.2015 року Кабінетом Міністрів України встановлений новий граничний розмір оплати газопостачальними підприємствами вартості послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку.

Заперечення позивача про те, що за відсутності внесених змін до договору, норми постанови Кабінету Міністрів України при визначенні вартості послуги не застосовуються, на думку господарcького суду є помилковими, оскільки позивачем не враховано, що згідно з ч. 4 ст. 4 ЦК України, ст. 117 Конституції України постанови, видані в межах своєї компетенції Кабінетом Міністрів України, є обов'язковими до виконання актами цивільного законодавства. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України, якою встановлено (граничні) розміри вартості послуг, що надаються позивачем, є обов'язковою для сторін, і в договорі сторони не можуть відступити від положень постанови. Тому, у разі внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України, якою встановлюються обов'язкові для сторін ціни, зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов з дня набрання чинності цієї постановою, якщо інше не передбачено безпосередньо у постанові.

У постанові Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015 року відсутні перехідні та прикінцеві положення, які встановлюють, що новий граничний розмір вартості послуг застосовуються у правовідносинах господарюючих суб'єктів після приведення договорів у відповідність. Тому новий розмір ціни має застосовуватися з моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України, а положення договору, які встановлюють вартості послуг у більшому розмірі, не можуть застосовуватися сторонами при розрахунках, навіть, якщо формально сторонами не дотримано процедуру внесення змін до договору. Дії позивача щодо нарахування вартості послуг, виходячи з ціни договору, без застосування положень постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" свідчать про зловживання своїм правом, що згідно з ч. 3 ст. 16 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Оскільки позивач не змінював підстави позовних вимог і не просив стягнути суму боргу нараховану у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015р, у господарського суду відсутні правові підстави виходити за межі позовних вимог, стягуючи суму боргу нараховану у відповідності до вказаної постанови. Тому позовні вимоги, предметом яких є стягнення суми боргу відповідно до договору та п. 7 Порядку проведення розрахунків за природний газ, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року N 247 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ", задоволенню не підлягають.

Крім того слід зазначити, що, оскільки господарський суд дійшов висновку, що основна сума боргу не підлягає стягненню, штрафні санкції, а також інфляційні та 3% річних, нараховані на вказану суму, також стягненню не підлягають.

Що стосується позовних вимог зустрічного позову, поданого Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут", про визнання відсутнім права Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на стягнення (отримання) за договором від 01.07.2015р. №349 на надання послуг з приймання платежів, з 10.10.2015р. оплати передбаченої п. 3.1 даного договору в розмірі 1% суми платежу, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Водночас рішенням суду має вирішуватись питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин, тобто, ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом свого права.

У даному випадку, позивач за зустрічним позовом фактично звертається до суду з вимогою про встановлення певного факту, що виходить за межі повноважень господарських судів, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Заявлена позивачем вимога не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки ця вимога є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Вимога про визнання відсутнім права на стягнення заборгованості не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Вказану правову позицію викладено у Постанові Верховного Суду України від 30.09.2008 у справі № 42/388.

Крім того, господарський суд зазначає, що у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

Позов про визнання відсутнім права на вимогу про стягнення є таким, що не відповідає встановленим ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України способам захисту права, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права, а тому задоволенню не підлягає.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні як первісного позову так і зустрічного слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити.

2. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 13.02.2017

СуддяОСОБА_4

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (рек.)