ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 січня 2017 р. Справа № 903/990/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест"

до відповідачів: 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбо Фінанс"

2)Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестконд"

3)Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Луцьккондитер"

4)Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про визнання припиненими договорів іпотеки та визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги

Суддя Костюк С.В

при секретарі Коритан Л.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 14.12.2016 року

від відповідача 1: н/з

від відповідача-2: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 21.11.2016 року, ОСОБА_3, довіреність №б/н від 21.11.2016 року

від відповідача 3: н/з

від відповідача 4: ОСОБА_4, довіреність №09-32/339 від 11.07.2016 року

Протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.811 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) із забезпеченням повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Права та обовязки розяснені відповідно до ст.ст.20, 22 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть: Позивач ОСОБА_5 «Поларт-Інвест» звернувся з позовною заявою в якій ставить вимоги:

1.визнати припиненим договір іпотеки від 21 серпня 2007 року, укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Луцьккондитер», посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6Ф, зареєстрований в реєстрі за № 3028;

2.визнати припиненим договір іпотеки від 23 серпня 2007 року, укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Луцьккондитер», посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 3023;

3.визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №39/392 від 04.11.2016р. за кредитним договором №19-4 від 21 серпня 2007р. укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 «Фінансова компанія «АРБО ФІНАНС»;

4.визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №39/392-1 від 04.11.2016р. за договором іпотеки від 21.08.2007 р. (реєстраційний №3028), укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 «Фінансова компанія «АРБО ФІНАНС»;

5.визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №39/392-2 від 04.11.2016р. за договором іпотеки від 21.08.2007 р. (реєстраційний №3028), укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 «Фінансова компанія «АРБО ФІНАНС»;

6.визнати недійсними договір відступлення права вимоги №23 від 04.11.2016р. за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 р., укладений між ОСОБА_5 «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРБО ФІНАНС» та ОСОБА_5 «ВЕСТЕОНД»;

7.визнати недійсним договір відступлення права вимоги №23-1 від 04.11.2016 р. за іпотечним договором від 21.08.2007 р. (реєстровий №3028), укладений між ОСОБА_5 «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРБО ФІНАНС» та ОСОБА_5 «ВЕСТКОНД»;

8.аизнати недійсним договір відступлення право вимоги №23-2 від 04.11.2016р. за іпотечним договором від 23.08.2007р. (реєстровий №3028), укладений- між ОСОБА_5 «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРБО ФІНАНС» та ОСОБА_5 «ВЕСТКОНД;

При обґрунтуванні заявленої вимоги зазначає, що товариство згідно з правовстановлюючими документами є власником майнового комплексу Лужанського КП заводу «Металіст» за адресою Чернівецька обл.., Кіцманський р-н., смт.Лужани, провулок Заводський, 67 та нерухомого майна за адресою м.Луцьк, вул.Володимирська, 57 «а», дане майно згідно договорів іпотеки від 21.08.2007 року та 23.08.2007 року перебуває в іпотеці Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку; іпотекою забезпечувалось зобовязання за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року між Банком та ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер»; договори іпотеки від 21.08.2007 року, 23.08.2007 року є похідними від основного зобовязання та не можуть існувати окремо від нього; у 2016 році укладено ряд правочинів щодо відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечними договорами на користь ОСОБА_5 «Вестконд» та ОСОБА_5 «Фінансова компанія» «Арбо Фінанс».

ОСОБА_5 «Поларт-Інвест», як власник нерухомого майна, вважає іпотеку, що виникла на підставі договорів від 21, 23.08.2007 року укладених в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року припиненою, а правочини щодо відступлення права вимоги, як за основними, так і додатковими забезпечувальними зобовязаннями, недійсними.

Свою позицію обґрунтовує тим, що банк самостійно, на підставі затвердженого НБУ порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості, списав кредитну заборгованість боржника ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер» перед банком за рахунок резервів; списана безнадійна заборгованість на кореспондентському (основному) рахунку не числиться, не приймає участі у фінансово-господарській діяльності банку, страховий резерв, за рахунок якого відбулось списання безнадійних кредитів, банком в новій сумі віднесено на свої валові витрати; а банк у річній декларації зазначив суму збільшення страхового резерву, за рахунок якого відбулося списання безнадійної заборгованості.

Вважає, що банк своїми діями вчинив односторонній правочин, який свідчить про припинення зобовязань ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер» за кредитним договором №19-4 від 21.08.2014 року, що в силу ч.1 ст.17 ЗУ «Про іпотеку» призвело до припинення забезпечувальних зобовязань по договорах іпотеки від 21, 23.08.2007 року.

Вказує, що наслідком одностороннього припинення зобовязань за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року є недійсність усіх подальших правочинів щодо відчуження банком (первісним кредитором) неіснуючої заборгованості та права вимоги за договорами, що їх забезпечували; договори про відступлення права вимоги не відповідають вимогам чинного законодавства, тому є недійсними та не можуть породжувати для сторін будь-яких правових наслідків.

При цьому посилається на норми ст.ст.203,215,216 ЦК України.

Щодо обєднання позовних вимог, зазначає, що підставою їх виникнення став один і той же юридичний факт припинення основного зобовязання за кредитним договором №19-4 від 21.08.2016 року, що стало наслідком припинення іпотеки та недійсності договорів про відступлення права вимоги, а тому розгляд кожної із заявлених вимог є недоцільним.

Відповідач ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» (відповідач-1) вимог ухвали суду від 22.12.2016 року не виконав, пояснень по суті заявлених позивачем вимог не представив, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення ухвали про порушення провадження у справі від 22.12.2012 року №507.

Відповідач - ОСОБА_5 «Вестконд» (відповідач-2) у відзиві на позов (а.с.98-102) вимогу позивача відхиляє, вказуючи, що твердження відповідача щодо списання кредитної заборгованості боржника ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер» не підтверджується жодним доказом, а надані до позовної заяви документи засвідчують факт наявність договірних відносин між відповідачами, факт виникнення зобовязань за іпотечними договорами та те, що станом на листопад 2016 року банком було відчужено неприпинене боргове зобовязання ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер», тому ОСОБА_5 «Вестконд» є набувачем всіх прав вимоги боргу за кредитним договором та забезпечувальними до нього договорами іпотеки від 21, 23.08.2007 року.

Твердження позивача про відсутність зобовязань за кредитним договором спростовано довідкою розрахунком ПАТ «Промінвестбанк» (а.с.103), відповідно до якої загальна заборгованість ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер»у бухгалтерському обліку банку становить 12517145,67 грн., докази прощення даної заборгованості відсутні, що підтверджено нарахуванням процентів на суму боргу до 04.11.2016 року.

ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» в повному обсязі здійснила розрахунок з ПАТ «Промінвестбанк» за відчуження останнім прав вимоги боргу за кредитним договором та всіма договорами, які забезпечували його виконання, що підтверджено платіжним дорученням №2 від 04.11.2016 року (а.с.125). Після набуття прав вимоги за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року, товариство «ФК «Арбо Фінанс» відступило право вимоги боргу ОСОБА_5 «Вестконд» у відповідності до договору №23 від 04.11.2016 року, також з даним товариством було укладено договори відступлення права вимоги за іпотечними договорами за №23-1 від 04.11.2016 року та №23-2 від 04.11.2016 року; в п.1.3 договору №23 зазначено про відступлення права вимоги від боржника ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер» всіх зобовязань за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року.

До складу відступлених вимог увійшло право вимоги сплати грошових коштів в розмірі 3955834 грн., отриманих за кредитним договором, та нарахованих процентів за період з 29.08.2007 року по дату укладення договору (04.11.2016 року) в сумі 8561311,67 грн. Тому виходячи з зазначеного ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» відчужила дійсні права вимоги, наявного станом на 04.11.2016 року боргу ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер», за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року в сумі 12517145,67 грн. для ОСОБА_5 «Вестконд», яке в повному обсязі здійснило розрахунки за відступлення права вимоги боргу за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року та забезпечувальними договорами до нього, що підтверджено випискою по особовому рахунку ОСОБА_5 «Вестконд» за 04.11.2016 року (а.с.126-127).

При цьому, посилаючись на нормативно-правові акти, спростовує твердження позивача щодо списання заборгованості боржника, оскільки списання банком безнадійної заборгованості за рахунок сформованих резервів не є прощенням боргу, а лише відображенням списаної за рахунок резервів безнадійної заборгованості за позабалансовими рахунками банку згідно Інструкції №481 від 27.12.2007 року.

Відповідно до п.8 Постанови НБУ №481 від 27.12.2007 року списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника і банк продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

У відзиві посилається на судову практику Вищого господарського суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та вказує, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими, не відповідають чинному законодавству та дійсним обставинам справи, а тому просить в позові відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер» (відповідач-3) відзиву на позов не представив, ухвала суду про порушення провадження у справі від 22.12.2016 року повернулась без вручення адресату, з відміткою «відмова від одержання».

В п.3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року №18 вказано, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Тому якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації-адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За даних обставин суд виконав процесуальні дії щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи 31.01.2017 року, оскільки ухвала про порушення провадження у справі надіслана за адресою, яка зазначена в позовній заяві.

Відповідач ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (відповідач-4) в запереченні на позов вих.№13/15/6 від 30.01.2017 року (а.с.157-160), вказує, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, а тому просить відмовити в їх задоволенні.

При цьому, посилаючись на норми Законів України «Про національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», Постанову НБУ №424 від 13.09.2010 року, Постанову правління НБУ від 01.06.2011 року №172, вказує, що списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника і банк продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Списання Банками безнадійної заборгованості за рахунок резерву є виключно перенесенням заборгованості на рахунки позабалансового обліку відповідно до облікової політики банків, дана процедура не впливає на виникнення, зміну чи припинення зобовязань за договором та не може мати наслідком припинення зобовязань за договором чим спростовується твердження позивача щодо здійснення банком прощення боргу.

Обставини щодо наявності заборгованості за кредитним договором встановлені господарським судом Волинської області відповідно до ухвали від 18.01.2011 року у справі №7/105-Б, якою затверджено реєстр вимог кредиторів ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер» 22.11.2011 року у даній справі, також 01.12.2016 року господарським судом Чернівецької області у справі №5/173/б винесено ухвали, якими задоволено заяву ОСОБА_5 «Вестконд» про заміну кредитора у справі, а саме, замінено кредитора ПАТ «Промінвестбанк» на ОСОБА_5 «Вестконд», в тому числі в частині кредиторських вимог за кредитним договором №19-4від 21.08.2007 року.

Обгрунтовуючи викладене в запереченні, посилається на судову практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, норми Цивільного кодексу України та нормативно-правові акти, що регулюють банківську діяльність.

Представником позивача в судовому засіданні подано чотири клопотання про витребування додаткових матеріалів по справі.

Дані клопотання розглянуто в судовому засіданні та з врахуванням думки представників відповідачів-2,4 відхилені, як безпідставні. При вирішенні даних клопотань судом враховано наступне.

Відповідно до ст.38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Однією з необхідних умов задоволення клопотання про витребування доказів є неможливість самостійно подати необхідні для розгляду справи докази. При цьому, обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. На підтвердження підстав, з яких випливає, що відповідні докази має підприємство чи організація(в даному випадку зокрема ОСОБА_8 України), позивач не надає жодних належних та допустимих доказів та не обґрунтовує неможливості самостійно подати докази(звернення до НБУ). В наданих клопотаннях, заявником не обґрунтовано, що зазначені докази відносяться до предмету доказування і відповідають принципу допустимості доказів (господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи ст.34 ГПК України).

Суд зазначає, що покладення судом за ініціативою однієї сторони обовязку на іншу сторону щодо надання доказів на підтвердження своєї позиції є таким, що суперечить принципу змагальності ст.ст.4-3, 33 ГПК України. Згідно положень цих норм судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви, представники відповідачів підтримали викладене в запереченнях на позов.

З матеріалів справи, пояснень представників сторін вбачається, що 21.08.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі ОСОБА_8) та ОСОБА_5 «Виробничо-комерційна фірма «Луцьккондитер» (далі Позичальник) було укладено кредитний договір №19-4 з додатком 1 (а.с.69-73), 26.06.2008 року та 18.02.2009 року було внесено зміни до даного договору та погоджено графік зменшення ліміту кредитної лінії (а.с.74-75).

Відповідно до умов даного договору банк зобовязався надати Позичальнику кредит в сумі 4040000 грн., з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.08.2012 року.

В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором між банком та позичальником 21.08.2007 року та 23.08.2007 року було укладено іпотечні договори, зареєстровані в реєстрі за №№3028, 3023. (а.с.76-89)

Належність ОСОБА_5 «Поларт-Інвест» на праві власності предметів іпотеки підтверджено наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про право власності та витягами про державну реєстрацію прав. (а.с.36-68)

04.11.2016 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» було укладено три договори відступлення права вимоги, а саме №№39/392, 39/392-1, 39/392-2. (а.с.104-112)

Зокрема, за договором №39/392 від 04.11.2016 року ПАТ «Промінвестбанк» (первісний кредитор) відступив ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» (новий кредитор) право вимоги за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року з додатковими договорами №2 від 26.06.2008 року та №4 від 18.02.2009 року. За даним договором до нового кредитора перейшло право вимоги щодо сплати грошових коштів в розмірі 3955834 грн. та нарахованих процентів в сумі 8561311,67 грн. з 29.08.2007 року по дату укладення договору (04.11.2016 року). (а.с.104-108)

За договором про відступлення права вимоги №39/392-1 від 04.11.2016 року ПАТ «Промінвестбанк» (Первісний Іпотекодержатель) відступив ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» (новий Іпотекодержатель) своє право вимоги за іпотечним договором від 21.08.2007 року, зареєстрованим за №3028 з додатковою угодою №1 від 19.02.2009 року, укладених в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року зі змінами та доповненнями. (а.с.109-110)

За договором №39/392-2 від 04.11.2016 року ПАТ «Промінвестбанк» відступив ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Агро Фінанс» право вимоги за договором іпотеки від 23.08.2007 року, зареєстрований за №3023. (а.с.111-112)

Платіжним дорученням №2 від 04.11.2016 року новий кредитор - ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» перерахував ПАТ «Промінвестбанк» 608768 грн. за договором про відступлення права вимоги №39/392 від 04.11.2016 року. (а.с.125)

04.11.2016 року між ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» (Первісний кредитор) та ОСОБА_5 «Вестконд» (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги №23, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року з додатковими угодами, які укладено між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер» щодо сплати грошових коштів в розмірі 3955834 грн. отриманих по даному кредитному договору та нарахованих за період з 29.08.2007 року по дату укладення даного договору процентах в сумі 8561311,67 грн. (а.с.113-116)

Також 04.11.2016 року між ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» (первісний Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 «Вестконд» (новий Іпотекодержатель) укладено договори про відступлення права вимоги за №23-1 та №23-2, відповідно до яких первісний Іпотекодержатель відступив новому Іпотекодержателю своє право вимоги за іпотечними договорами від 21.08.2007 року, реєстровий номер 3028 та від 23.08.2007 року, реєстровий номер 3023. (а.с.117-124)

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_5 «Вестконд» за 04.11.2016 року, товариством повністю здійснено розрахунки з ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» за відступлені права вимоги боргу за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року з додатками та всіма договорами , що забезпечували його виконання, тобто договорами іпотеки. (а.с.126-127)

07.11.2016 року за вих..№09-13-1/1994 ПАТ «Промінвестбанк» на адресу боржника ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер», поручителя ОСОБА_5 «Поларт-Інвест» направив повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року з додатковими угодами та за іпотечними договорами від 21.08.2007 року №3028, 23.08.2007 року №3023. (а.с.85)

10.11.2016 року ОСОБА_5 «Вестконд» направило повідомлення ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер» та ОСОБА_5 «Поларт-Інвест» про укладення договорів про відступлення права вимоги №23 від 04.11.2016 року, згідно якого дане товариство набуло право вимоги за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року з додатковими угодами, а також договорів про відступлення права вимоги №23-1 від 04.11.2016 року за іпотечним договором від 21.08.2007 року №3028 та №23-2 від04.11.2016 року за іпотечним договором від 23.08.2007 року №3023. (а.с.86-87)

Предметом спору у справі є визнання припиненими договорів іпотеки від 21.08.2007 року та 23.08.2007 року та недійсними договорів про відступлення права вимоги від 04.11.2016 року за №№39/392, 39/392-1, 39/392-2, 23, 23-1, 23-2.

Згідно заявлених позивачем вимог єдиною підставою визнання договорів припиненими, є списання банком, як безнадійної, за рахунок резервів Нацбанку, кредитної заборгованості боржника (ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер»), що виникла на підставі кредитного договору №19-4 від 21.08.2007 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача не ґрунтується на нормах чинного законодавства, не підтверджена належними доказами, а тому є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Даний висновок зроблено з врахуванням наступного.

Згідно ст.605 ЦК України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначаються Законом України Про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст.7 Закону України Про ОСОБА_8 банк України, ОСОБА_8 банк виконує функції в тому числі банківського регулювання (одна із функцій ОСОБА_8 банку України, яка полягає у створенні системи норм, що регулюють діяльність банків, визначають загальні принципи банківської діяльності, порядок здійснення банківського нагляду, відповідальність за порушення банківського законодавства) та банківського нагляду (система контролю та активних впорядкованих дій ОСОБА_8 банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких ОСОБА_8 банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку) та встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності захисту інформації, коштів та майна.

Згідно ст.56 Закону України Про ОСОБА_8 банк України, ОСОБА_8 банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно - правові акти ОСОБА_8 банку піддягають обовязковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України.

Згідно ст.59 Закону України Про ОСОБА_8 банк України, ОСОБА_8 банк визначає розміри, порядок формування та використання резервів банків для покриття можливих втрат за кредитами, резервів для покриття валютних, відсоткових та інших ризиків банків. Резерви для покриття можливих фінансових ризиків, а також фонду гарантування вкладів громадян створюються за рахунок Доходу до оподаткування відповідно до законодавства України.

Згідно ст.36 Закону України Про банки і банківську діяльність, банки зобовязані формувати резервний фонд на покриття непередбачених збитків по всіх статтях активів та позабалансових зобовязаннях.

Тобто діяльність банків в Україні регулюється та керується ОСОБА_8 банком України та його нормативно правовими актами, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України.

Як слідує з пояснення відповідача-4, перенесення кредитної заборгованості ТОВ ВКФ Луцьккондитер за Кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року на рахунки позабалансового обліку ПАТ Промінвестбанк було здійснено на виконання та у відповідності до вимог ОСОБА_9 формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості, який затверджено Постановою Правління національного банку України від 13.09.2010 року за №424 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 року за №998/18293 (далі - ОСОБА_9).

ОСОБА_9 встановлено та передбачено відображення в бухгалтерському обліку формування резерву та зазначено самі бухгалтерські проводки, відповідно до яких здійснюється перенесення (списання з одного рахунку та зарахування на інший) заборгованості на рахунки позабалансового обліку відповідно до Інструкції №481 .

Як зазначено в п.8 цього ОСОБА_9: списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Банк у період відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Списання заборгованості за рахунок резерву є виключно банківською бухгалтерською проводкою з перенесення заборгованості з балансового рахунку обліку на позабалансовий, яка вчиняється відповідно до вимог нормативно - правових актів, в тому числі НБУ, що регулюють правила та умови здійснення банківської діяльності, бухгалтерії та обліку.

Станом на 04.11.2016 року зобовязання за Кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року виконані не були, відповідно підстав для його припинення не було. Твердження позивача про прощення боргу в звязку із списанням за рахунок резерву (перенесенням кредитної заборгованості на рахунки позабалансового обліку) не відповідають дійсності, оскільки прощення боргу ПАТ Промінвестбанк не відбувалось і не могло відбутися відповідно до вимог зазначеного вище ОСОБА_9 Нацбанку.

Водночас, Цивільний кодекс не містить такої підстави припинення зобовязання, як списання Банками заборгованості за рахунок сформованого резерву, тобто, перенесення заборгованості на рахунки позабалансового обліку.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Вищого господарського суду України від 01.10.2015р. у справі №5028/21/396/2012(16/1866/856) (а.с.129-137) та Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ долучених до відзиву відповідачем-2 (а.с.138-155).

Як зазначено в даних Постановах, відповідно до п.8 ОСОБА_9 формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості, затвердженого постановою ОСОБА_8 Банку України №424 від 13.09.2010 року, списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Банк у період відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Як слідує з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року, який укладено з ТОВ ВКФ Луцьккондитер, виданої Публічним акціонерним товариством Промінвестбанк, станом на 04.11.2016р. загальна заборгованість ТОВ ВКФ Луцьккондитер за даним кредитним договором становила 12517145,67 грн. (а.с.103)

Крім цього, обставини щодо наявності за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року заборгованості встановлено господарським судом Волинської області відповідно до ухвали від 18.01.2011р. у справі №7/105-Б, якою затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ ВКФ Луцьккондитер та ухвалою господарського суду Чернівецької області від 01.12.2016 року у справі №5/173/ю, якою замінено кредитора ПАТ «Промінвестбанк» на ОСОБА_5 «Вестконд».

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України обставини щодо наявності та обсягу кредитної заборгованості, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, заборгованість по кредитному договору №19-4 від 21.08.2007 року, в сумі 12517145,67 грн., яка підтверджена довідкою-розрахунком Банку, позивачем фактично не оспорюється.

Щодо вимоги про визнання припиненими договорів іпотеки, суд враховує наступне.

За ч.5 ст.3 Закону України Про Іпотеку, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як слідує з матеріалів справи договори іпотеки від 21, 23.08.2007 року укладено між банком та ОСОБА_5 «ВКФ «Луцьккондитер» в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року.

Згідно п.7.3 договір діє до повного виконання зобовязань Іпотекодавця за кредитним договором (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього) або до припинення права іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством.

Матеріалами справи підтверджено, що заборгованість за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року не погашена, не прощена, зобовязання за кредитним договором не припинені, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача в частині визнання припиненими договорів іпотеки від 21.08.2007 року та 23.08.2007 року, які укладено між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Луцьккондитер та зареєстровано в реєстрі за №№3028, 3023.

Щодо вимоги про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, суд враховує наступне.

Статтею 512 ЦК України встановлено підстави заміни кредитора у зобов'язанні. Так, відповідно до приписів даної статті кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

По п.3.1.7 договорів іпотеки банк, як Іпотекодержатель має право здійснювати відступлення прав за цим договором та Кредитним договором без попереднього отримання на це згоди Іпотекодавця.

Посилання позивача на те, що договори відступлення прав вимоги є недійсними у звязку із тим, що основне зобовязання, яке виникло на підставі кредитного договору №19-4 від 21.08.2007 року є припинене внаслідок прощення боргу (вимоги передані по неіснуючій заборгованості) не приймаються, оскільки судом встановлено, що списання(прощення) боргу Банком не відбулося, а відступлення права вимоги (укладання відповідних договорів) відбувалося на існуючу заборгованість, що стверджується, зокрема, відповідною довідкою-розрахунком виданою Банком станом на 04.11.2016 року та матеріалами справи.

Тому ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» та ОСОБА_5 «Вестконд» правомірно набули право вимоги до ОСОБА_5 ВКФ Луцьккондитер за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 року та іпотечними договорами, які забезпечували виконання даного договору, по оспорюваних договорах про відступлення права вимоги від 04.11.2016 року.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст.203 ЦК України зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними від 29.05.2013р. №11 передбачено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом не встановлено та позивачем не доведено, неправомірності дій відповідачів 1,2,4 при укладанні спірних правочинів про відступлення прав вимоги, також не встановлено порушення вимог чинного законодавства при їх укладенні.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що право чи інтерес позивача не порушені, вимоги позивача позбавлені фактичного обґрунтування, у звязку з чим відмовляє в позові через безпідставність позовних вимог.

Відповідно до положень ст.49 ГПК України при відмові в позові витрати по судовому збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1.В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

07.02.2017

Суддя С. В. Костюк