РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017Справа №910/23354/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова Група»
про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 7081,19 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Пешков О.О. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Арсенал Страхування» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова Група» (далі - відповідач) про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 7081,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №208/13-Т/Ц1 від 12.06.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 порушено провадження у справі №910/23354/16, розгляд справи призначено на 23.01.2017. Зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати інформацію щодо полісу №АС/1622262.

03.01.2017 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.

03.01.2017 від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив з тих підстав, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи складає 26120,88 грн. Тоді як, 22.05.2015 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова Група» вказану суму було сплачено на розрахунковий рахунок позивача. Крім того, на думку відповідача, позивачем було допущено арифметичну помилку при розрахунку суми страхового відшкодування.

Представник позивача в судовому засіданні 23.01.2017 подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, а також письмові пояснення на відзив відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 23.01.2017 оголошено перерву до 06.02.2017.

У судовому засіданні 06.02.2017 представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні.

Позивач в засідання суду 06.02.2017 свого представника не направив, про причини нявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.02.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.06.2013 між ОСОБА_2 (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №208/13-Т/Ц1 (далі - договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2010 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 23.06.2013 по 22.06.2014.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

02.05.2014 о 19 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Електриків, 20, відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_2, при зміні напрямку руху не переконався в безпечності свого маневру внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12.05.2014 у справі №758/5174/14-п встановлено порушення ОСОБА_3 вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно з рахунком на оплату №1014773 від 08.05.2014, виставленим власнику застрахованого транспортного засобу станцією технічного обслуговування Товариством з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 60543,23 грн. з ПДВ.

Крім того, в матеріалах справи наявне замовлення на запчастини №53973 від 08.05.2014 на суму 3469,18 грн.

08.05.2014 власник застрахованого автомобіля марки «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, в якій повідомив про факт ДТП та просив виплатити відшкодування відповідно до рахунку №1014773 від 08.05.2014 СТО ТОВ «Віннер Автомотів».

Відповідно до Висновку №314/14 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 20.05.2014вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, що сталась 02.05.2014, складає 64593,41 грн.

Позивач з урахуванням умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №208/13-Т/Ц1 від 12.06.2013, склав страховий акт №208/13-Т/Ц1-2 від 15.05.2014, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 33712,07 грн.

З розрахунку страхового відшкодування, який є додатком до страхового акту, вбачається, що вартість відновлювального ремонту застрахованого об'єкта складає 33712,07 грн.; джерело даних - замовлення на запчастини №53973 від 08.05.2014, рахунок №1014773 від 08.05.2014 ТОВ «Віннер Автомотів» за вирахуванням позиції 1 «диск» (-28055,88 грн.).

На підставі складеного страхового акту №208/13-Т/Ц1-2 від 15.05.2014 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування", виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 3469,18 грн. на рахунок страхувальника ОСОБА_2 (платіжне доручення №9811 від 20.05.2014), а також 30242,89 грн. на рахунок СТО ТОВ «Віннер Автомотів» (платіжне доручення №9810 від 20.05.2014), а всього 33712,07 грн.

Позивач звертався до відповідача (як до особи, відповідальної за завданий збиток) з претензією №6/к від 16.04.2015, в якій просив відшкодувати вартість відновлювального ремонту автомобіля «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 33712,07 грн.

У свою чергу, відповідач на підставі складеної ним калькуляції №ДКЦВ9878 від 15.05.2015 виплатив на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" 26120,88 грн. страхового відшкодування, про що свідчить платіжне доручення №9871 від 22 травня 2015 року.

Решта страхового відшкодування відповідачем сплачена не була, у зв'язку з чим Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_3 та знаходився під його керуванням.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як власником цього транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника автомобіля марки «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована на підставі договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1622262, який діяв станом на день ДТП.

Вказаним полісом №АС/1622262 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 510,00 грн.

За умовами п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Суд зазначає, що здійснення позивачем виплати страхового відшкодування на користь страхувальника в сумі без врахування коефіцієнту фізичного зносу не суперечить приписам статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вказаний Закон не поширюється на правовідносини, що виникли за Договором добровільного страхування наземного транспорту №208/13-Т/Ц1 від 12.06.2013, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Зазначена правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі №910/7163/14, яка прийнята з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України; а також в постановах Вищого господарського суду України від 01.02.2016 у справі №910/6190/15-г, від 02.02.2016 у справі №910/13155/15, від 02.02.2016 у справі №910/25250/15 (ухвалою Верховного Суду України від 01.03.2016 у справі №3-214г16 відмовлено у допуску справи №910/25250/15 до провадження Верховного Суду України), від 03.02.2016 у справі №910/15485/15, від 04.02.2016 у справі №910/14599/15 та ін.

Разом з тим, відповідно до положень статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Так, пунктом 27.11. договору добровільного страхування передбачено, що при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 12 Договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми.

Страхове відшкодування може бути сплачено наступним чином: шляхом перерахування на рахунок СТО, вказаний страхувальником в заяві на виплату страхового відшкодування, згідно з належним чином оформленими документами, наданими відповідними підприємствами, про витрати на компенсацію скоєних збитків (наряд-замова, рахунок, акт виконаних робіт тощо), якщо інше не погоджено між страховиком та страхувальником (вигодонабувачем). Вказані документи повинні містити повний перелік робіт, їх вартість, а також вартість запчастин та матеріалів, використаних під час ремонту (п. 27.14. договору добровільного страхування).

З матеріалів справи вбачається, що в замовленні на запчастини №53973 від 08.05.2014 враховано запчастини «накладка пер.лів.двері (ґрунтована) №LR019331» та «кришка ручки зовнішньої без замка №LR018254» на загальну суму 3469,18 грн. У рахунку на оплату №1014773 від 08.05.2014, так само враховано зазначені запчастини на ту саму суму. При цьому в подальшому позивачем вартість цих запчастин безпідставно двічі зарахована до суми страхового відшкодування і відповідно виплачена на користь страхувальника.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 30242,89 грн., а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах саме цієї суми, а не 33712,07 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (30242,89 грн.); визначені полісом №АС/1622262 розміри лімітів відповідальності та франшизи (510,00 грн.); а також враховуючи суму, відшкодовану відповідачем (26120,88 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 3612,01 грн. (30242,89 грн. - 510,00 грн. - 26120,88 грн. = 3612,01 грн.).

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а його доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються вищенаведеним.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова Група» (03038, м. Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ. А; ідентифікаційний код: 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154; ідентифікаційний код: 33908322) страхове відшкодування в розмірі 3612 (три тисячі шістсот дванадцять) грн. 01 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 702 (сімсот дві) грн. 90 коп.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.02.2017.

Суддя О.А. Грєхова