ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.02.2017 Справа № 904/43/17

За позовом Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Харків

до товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт.Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область

про стягнення пені

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність № 6 від 30.01.17р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

04.01.2017 Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м.Харків (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет", смт.Ювілейне, Дніпровський район, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 9792,00грн. пені.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2017 справу №904/43/17 передано судді-доповідачу ОСОБА_2.

За результатами розгляду позовної заяви від 29.12.2016 за вих.№02-27/3-3711 ухвалою суду від 05.01.2017 порушено провадження по справі та призначено слухання на 07.02.2017.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 19.01.2017 з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 12.01.2017 та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 24.01.2017 з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 13.01.2017.

Враховуючи викладене господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви судом.

В судовому засіданні, яке відбулося 07.02.2017 повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі, крім того, просив суд розглянути справу без участі представника відповідача, про що подав відповідне клопотання.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав, просив суд відкласти розгляд справи, згідно наданого клопотання, інших документів не представив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

В задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено з огляду на наступне.

По-перше, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений 13.01.2017, отже більш ніж за три тижні;

По-друге, поважність причин неявки в судове засідання не підтверджено документально;

По-третє, відповідач на повідомив причин невиконання вимог суду, які є обов'язковими до виконання.

По-четверте, відповідач мав достатньо часу для залучення до участі у справі іншого представника.

По-п'яте, суду не надано пояснень відносно визначення пріоритетності у справах і забезпечення участі у них.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Пунктом 3.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, якщо їх явку судом визнано обов'язковою, також може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Отже, з метою уникнення умисного затягування судового процесу з боку відповідача та недопущення порушення прав позивача господарський суд розглянув справу по суті позовних вимог.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Судом враховано. В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

В силу вимог статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 07.02.2017 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.12.2015 №138-р/к по справі №3/13-57-15 визнано, що товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" (далі по тексту - відповідач), подавши на вимогу голови Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі по тексту - позивач) від 29.01.2015 №02-26/3-231/11 інформацію в неповному обсязі у встановлений строк, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді подання інформації в неповному обсязі територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки (пункт 1); за вчинення зазначеного порушення на відповідача накладено штраф у розмірі 13600,00грн. (пункт 2).

Рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.12.2015 №138-р/к по справі №3/13-57-15 відповідач отримав 05.01.2016.

Відповідач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до позивача про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.12.2015 №138-р/к.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.03.2016 по справі №922/498/16 позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №138-р/к від 03.12.2015 у справі №3/13-57-15.

За результатами апеляційного оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 29.03.2016 по справі №922/498/16 постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 апеляційну скаргу позивача задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 29.03.2016 по справі №922/498/16 скасовано. Прийнято нове рішення. В позові відмовлено повністю.

За результатами касаційного оскарження постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 зі справи № 922/498/16 залишено без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" - без задоволення.

На виконання рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.12.2015 №138-р/к по справі №3/13-57-15 відповідач платіжним дорученням №873371 від 24.11.2016 перерахував 13600,00грн.

У зв'язку із простроченням сплати штрафу на 48 (сорок вісім) днів відповідачу нараховано пеню у розмірі 9792,00грн., враховуючи, що пеню нараховану позивачем відповідачу останній не сплатив, позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до частиною 3 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Отже, обовязок доказування в господарському процесі, у відповідності до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, покладено на сторони та інших учасників судового процесу, які обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем зобов'язань в частині оплати пені господарському суду надано не було.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги, слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною першою статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу тощо.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України тягне за собою передбачену законом відповідальність згідно з частиною другою статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України".

Згідно з приписами частин другої, третьої, п'ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.12.2015 №138-р/к по справі №3/13-57-15 відповідач отримав 05.01.2016. Штраф підлягав сплаті до 10.03.2016.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом:

- справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу;

- відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Отже нарахування пені зупинялося:

- в період з 26.02.2016 (ухвала про порушення провадження) по 29.03.2016 (рішення) - розгляд справи за позовом відповідача до позивача про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.12.2015 №138-р/к господарським судом Харківської області;

- в період з 18.04.2016 (прийняття апеляційної скарги до провадження) по 13.09.2016 (постанова Харківського апеляційного господарського суду) - перегляд рішення господарського суду Харківської області в апеляційному порядку;

- в період з 31.10.2016 (прийняття касаційної скарги до провадження) по 22.11.2016 (постанова Вищого господарського суду України) - перегляд постанови Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 зі справи № 922/498/16 в касаційному порядку.

Тобто в наведеній правовій нормі чітко визначено подію, з настанням якої законодавець пов'язує припинення та зупинення нарахування пені. У разі припинення нарахування пені - день прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. При цьому будь-які застереження щодо набрання відповідним рішенням законної сили у статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" відсутні. У разі зупинення нарахування пені - час розгляду справи в господарському суді, який повинен визначатися за правилами статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач нарахував пеню за період з 14.09.2016 по 30.10.2016 та за 23.11.2016 на суму 9792,00грн.

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його вірним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00грн.

Керуючись положеннями Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Закону України "Про захист економічної конкуренції", ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт.Слобожанське, вул.Радгоспна, 76; ідентифікаційний код 30487219) 9792,00грн. (дев'ять тисяч сімсот дев'яносто дві грн. 00 коп.) пені із зарахуванням зазначеної суми до Державного бюджету України на рахунок відповідного управління Державної казначейської служби за місцезнаходженням платника податків по коду класифікації доходів бюджету 21081100 (символ звітності 106).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт.Слобожанське, вул.Радгоспна, 76; ідентифікаційний код 30487219) на користь Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м.Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 6 під'їзд, 1 поверх, 35 кімната; ідентифікаційний код 22630473) 1378,00грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору із зарахуванням зазначеної суми на рахунок Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м.Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 6 під'їзд, 1 поверх, 35 кімната; ідентифікаційний код 22630473) (Державна казначейська служба України, м.Київ, код 22630473, р/р 1358, МФО 820172).

Видати накази.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

09.02.2017

Суддя ОСОБА_2