ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" лютого 2017 р.Справа № 916/3219/16

За позовом: Приватного підприємства „СОБ

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ЧАЙКА

про стягнення 34436,73 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, адвокат на підставі ордеру

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач Приватне підприємство „СОБ звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.02.2017р., у якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЧАЙКА основний борг у розмірі 28770,49 грн., інфляційні витрати у розмірі 4455,21 грн. та 3% річних у розмірі 1211,03 грн. у звязку неналежним виконанням відповідачем зобовязань за Договором від 26 травня 2015 року №214/15ФП про надання послуг охорони.

Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю „ЧАЙКА відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце проведення судового засідання належним чином, шляхом надіслання ухвал суду на адресу реєстрації, однак надіслана кореспонденція суду повернулась без вручення, у звязку з закінченням терміну зберігання, що вбачається з відповідної відмітки поштової організації на поштових відправленнях, які повернулись до суду.

З огляду на те, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, те, що адреса, на яку направлялось поштове відправлення, є адресою місцезнаходження юридичної особи відповідача відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, суд встановив.

26 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „ЧАЙКА (Замовник) та Приватним підприємством „СОБ (Виконавець) було укладено Договір №214/15ФП про надання послуг охорони (надалі Договір), відповідно до п. 2.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Замовники доручають, а Виконавець зобовязується надати за плату послуги з підтримання за допомогою посту фізичної охорони безпеки на обєкті Замовника, за адресою зазначеною у дислокації постів та розрахунку вартості охорони обєкта (Додаток №1 до цього Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору, вартість послуг Виконавця визначається за домовленістю Сторін згідно з Додатку №1 до цього договору.

У відповідності до положень п. 4.2. Договору, Замовник оплачує надані Виконавцем послуги шляхом здійснення прямого банківського переведення грошових коштів на рахунок Виконавця у безготівковій формі після підписання Акта приймання-передачі наданих послуг або Акта наданих послуг (надалі Акт наданих послуг) на підставі виставленого Виконавцем рахунку протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання належним чином оформленого рахунку від Виконавця.

На виконання умов укладеного між сторонами Договору №214/15ФП про надання послуг охорони від 26.05.2015р., позивачем - Приватним підприємством „СОБ були надані охоронні послуги, а відповідачем у справі Товариством з обмеженою відповідальністю „ЧАЙКА, свою чергу, прийняті такі послуг, що підтверджується наступними актами надання послуг, підписаними сторонами:

- Актом здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за травень 2015р. від 31.05.2015р. на загальну вартість виконаних робіт в сумі 1770,49 грн.;

- Актом здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за червень 2015р. від 30.06.2015р. на загальну вартість виконаних робіт в сумі 9000 грн.;

- Актом здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за липень 2015р. від 31.07.2015р. на загальну вартість виконаних робіт в сумі 9000 грн.;

- Актом здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від 31.08.2015р. на загальну вартість виконаних робіт в сумі 9000 грн.

Разом з актами здачі-прийняття виконаних робіт, Замовнику виставлялися рахунки фактури на сплату наданих позивачем послуг у відповідності до умов укладеного між сторонами Договору, а саме:

-рахунок-фактура №695 від 26.05.2015р. на суму 1770,49 грн.;

-рахунок-фактура №696 від 09.06.2015р. на суму 9000 грн.;

-рахунок-фактура №820 від 03.07.2015р. на суму 9000 грн.;

-рахунок-фактура №929 від 29.07.2015р. на суму 9000 грн.

У звязку з несплатою наданих позивачем послуг відповідно до Актів здачі-прийняття виконаних робіт та рахунків-фактури, отже, у звязку з неналежним виконанням з боку Товариства з обмеженою відповідальністю „ЧАЙКА прийнятих на себе зобовязань за умовами укладеного договору, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 28770,40 грн., яка станом на момент розгляду даної справи є не погашеною.

Відповідно до п. 5.2.9. Договору, Замовник зобовязаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати послуги Виконавця.

Згідно до п. 8.1. Договору, згідно п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, цей Договір вступає в дію з моменту підписання і діє до „26 травня 2016 року, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання свої зобовязань сторонами.

У разі виникнення розбіжностей чи суперечок, Сторони зобовязуються вживати всіх заходів для мирного врегулювання конфліктів, у тому числі шляхом переговорів, мирових угод і т.д. (п. 9.1. Договору). У відповідності до п. 9.2. Договору, у разі неможливості такого врегулювання, спір вирішується в господарському суді в порядку передбаченому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги неналежне виконання з боку Замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю „ЧАЙКА прийнятих на себе зобовязань за умовами укладеного Договору №214/15ФП про надання послуг охорони від 26 травня 2015 року, позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму основного боргу за Договором.

Позовні вимоги Приватного підприємства „СОБ обґрунтовані невиконанням прийнятих на себе договірних зобовязань з боку відповідача, та направлені на стягнення з відповідача загальної суми заборгованості в розмірі 34436,73 грн., яка складається з основного боргу у сумі 28770,49 грн., інфляційних втрат у сумі 4455,21 грн. та 3% річних у сумі 1211,03 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1. ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю „ЧАЙКА прийнятих на себе зобовязань за умовами Договору №214/15ФП про надання послуг охорони від 26 травня 2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) та рахунками-фактурами, виставленими для оплати позивачем, у звязку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача за Договором №214/15ФП про надання послуг охорони від 26 травня 2015 року заборгованості по сплаті 28770,49 грн. боргу за надані з боку позивача послуги - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Так, відповідно до такого розрахунку, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати інфляційних втрат в розмірі 4455,21 грн. (розрахунок проведено станом на 31.12.2016р.).

Суд, перевіривши розрахунок нарахованих позивачем інфляційних втрат у розмірі 4455,21 грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про його стягнення правомірними.

Відповідно до розрахунку позивача, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати 3% річних у розмірі 1211,03 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача нарахованих 3% річних, вважає таких розрахунок частково не вірним. Оскільки, в п. 4.2. Договору, укладеного між сторонами, визначено, що Замовник оплачує надані Виконавцем послуги шляхом здійснення прямого банківського переведення грошових коштів на рахунок Виконавця у безготівковій формі після підписання Акта приймання-передачі наданих послуг або Акта наданих послуг (надалі Акт наданих послуг) на підставі виставленого Виконавцем рахунку протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання належним чином оформленого рахунку від Виконавця.

Судом самостійно перераховано розмір 3% річних, з урахуванням положень п. 4.2. укладеного між сторонами Договору, враховуючи дати оформлених Актів приймання-передачі наданих послуг та перебіг 10 банківських днів, протягом яких повинно здійснюватись погашення боргу, та, відповідно, першого дня, наступного по закінченню перебігу такого 10-ти денного строку.

Так, відповідно до такого розрахунку, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати 3% річних у розмірі 1205,26 грн., розрахунки проведено:

-за Актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за травень 2015р. від 31.05.2015р. на суму 1770,49 грн. - за період з 15.06.2015р. по 31.12.2016р., заборгованість становить 82,36 грн.;

-за Актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за червень 2015р. від 30.06.2015р. на суму 9000 грн. - за період з 14.07.2015р. по 31.12.2016р., заборгованість становить 397,23 грн.;

-за Актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за липень 2015р. від 31.07.2015р. на суму 9000 грн. - за період з 14.08.2015р. по 31.12.2016р., заборгованість становить 374,30 грн.;

-за Актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за серпень 2015р. від 31.08.2015р. на суму 9000 грн. - за період з 14.09.2015р. по 31.12.2016р., заборгованість становить 351,37 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Приватного підприємства „СОБ зі стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЧАЙКА заборгованості за Договором №214/15ФП про надання послуг охорони від 26 травня 2015 року в загальному розмірі 34430,96 грн., яка складається з суми основного боргу - 28770,49 грн., заборгованості зі сплати інфляційних втрат в сумі 4455,21 грн. та 3 % річних в сумі 1205,26 грн.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 1377,77 грн. покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЧАЙКА (65016, м. Одеса, провулок Приморський, будинок 1 А; код 31428180) на користь Приватного підприємства „СОБ (67543, Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, вул. Олексія Ставніцера, 57) заборгованість за Договором від 26 травня 2015 року №214/15ФП про надання послуг охорони в загальному розмірі 34430,96 грн., з якої основний борг - 28770 (двадцять вісім тисяч сімсот сімдесят) грн. 49 коп., інфляційні втрати - 4455 (чотири тисячі чотириста пятдесят пять) грн. 21 коп., 3% річних - 1205 (одна тисяча двісті пять) грн. 26 коп., та суму судового збору, розраховану пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог в розмірі 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 77 коп.

3.В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 06.02.2017р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили

Суддя Т.Г. Д'яченко