ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017р. Справа№ 914/2887/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРВЕСТ ТРЕЙД», м. Черкаси

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ-ЗАХІД-ЛОГІСТИК», с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, м. Мукачево Закарпатської області

про: стягнення 95 568,09 грн. збитків

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 226 від 22.02.2016 року);

від третьої особи: ОСОБА_2 (договір про надання юридичних послуг № 28 від 01.12.2016 року).

Представнику відповідача та третьої особи роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 31.01.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРВЕСТ ТРЕЙД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ-ЗАХІД-ЛОГІСТИК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 про стягнення 95 568,09 грн. збитків.

Ухвалою суду від 17.11.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 13.12.2016 року, залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Ухвалою суду від 08.12.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 13.12.2016 року розгляд справи відкладено на 10.01.2017 року. Ухвалою суду від 10.01.2017 року продовжено строк розгляду спору, розгляд справи відкладено на 31.01.2017 року.

Позивач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечив повністю з підстав, наведених у запереченні (вх.№49733/16 від 12.12.2016 р.) на позов та доповненні (вх.№3914/17 від 31.01.2017 р.) до заперечення на позов. Зокрема, зазначив, що позивачем не надано жодних доказів про те, що псування вантажу сталося з вини перевізника, не дано обґрунтування розміру збитків та його документального підтвердження.

Представник третьої особи в судове засідання з'явився, проти позову заперечив повністю з підстав, зазначених у поданому через канцелярію суду запереченні (вх.№577/17 від 10.01.2017 року) на позов. Так, на думку третьої особи, заявлена позивачем вартість прийнятого до перевезення вантажу 5878,80 Євро є безпідставною та недоведеною, позивачем не надано жодних доказів того, що мало місце псування вантажу внаслідок порушення температурного режиму під час його транспортування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

05.09.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСТ-ЗАХІД-ЛОГІСТИК» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХАРВЕСТ ТРЕЙД» (Замовник) укладено Договір №05092016 про перевезення вантажів автомобільним транспортом (Договір), відповідно до п.2.1. якого Виконавець бере на себе зобов'язання у межах даного договору доставити автомобільним транспортом довірений йому Відправником вантаж (згідно з товарно-транспортною накладною, відповідно до узгоджених Сторонами Заявок, а також у відповідності до чинного законодавства України, вимог міжнародних Конвенцій і угод в галузі міжнародних перевезень, Статуту автомобільного транспорту України, Правил перевезень вантажів, та інших законодавчих та нормативних актів, що регулюють правові відносини в галузі перевезень вантажів в межах України та в міжнародному сполученні.

На виконання умов Договору № 05092016 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 05.09.2016р. ТОВ «ІСТ-ЗАХІД-ЛОПСТИК на підставі заявки від 30.09.2016 року № 30092016 здійснило перевезення товару цибуля швидкозаморожена за митну територію України за адресою: H-5300 Karcag, Puspokladananyi street 82, Agrosprint Kff.

В порушення умов Договору та Заявки від 30.09.2016 року температура у рефрижераторному фургоні замість встановлених від -22°С до -20°С складала від -15,7 °С до -12 °С, що мало наслідком псування товару та часткової відмови Покупця від товару (акт невідповідності температурного режиму підписаний водієм автомобіля Вольво НОМЕР_2, НОМЕР_3). Вищезазначений факт підтверджено висновком незалежної експертизи Т-2016/142 (висновок додається).

Відповідно до п. 20 Заявки, під час завантаження, температура палет з товаром складає мінус 18°С. При перевезені замороженого товару Перевізником повинен дотримуватися температурний режим у рефрижераторному фургоні від мінус 20°С до мінус 22 °С. При підвищенні температури в палетах більше ніж на 2°С, що спричиняє псування продукту, та відмову від товару покупцем, перевізник повинен сплатити Клієнту вартість товару, яка заявлена в інвойсі по даній угоді.

Відповідно до інвойсу HT000000113 від 30.09.2016 ціна товару складала 5 878,8 євро, а саме: заморожена цибуля 2 класу вагою 15975,00 кг вартістю 0,26 Євро за кілограм на загальну суму 4153,50 Євро, та заморожена цибуля 1 класу вагою 4860,00 кг вартістю 0,355 Євро за кілограм на загальну суму 1725,30 Євро.

Згідно листа від 06.10.2016, внаслідок пошкодження товару, Покупець (Agrosprint kft.) погодився прийняти товар за ціною 0,12 євро за кілограм.

Відтак, як зазначив позивач у позовній заяві, збитки ТОВ «ХАРВЕСТ ТРЕЙД» складають: 5 878,8 євро - (20 835кг * 0,12 євро/ кг) = 5 878,8 євро - 2 500,2 євро = 3 378,6 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 08.11.2016 року 2828.6257 гривень за 100 Євро становить: 3 378,6 * 28,2863 = 95 567,95 грн.

11.10.2016 року ТОВ «ХАРВЕСТ ТРЕЙД» відправило претензію на адресу відповідача, яка залишена без задоволення.

Так, у відповіді №1493 від 25.10.2016 на претензію на суму 3378,60 євро відповідач зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, чому між ним та вантажоодержувачем погоджено вартість товару по ціні 0,12 євро за кг. До такого погодження ні представник експедитора, ні представник перевізника долучений не був. Також позивачем не надано інвойс, а відповідно відсутня інформація про ціну одиниці товару та вартість вантажу в цілому, та не надано доказів того, що мало місце псування вантажу внаслідок порушення температурного режиму. Згідно заявки між сторонами погоджено температурний режим при перевезенні вантажу -20°С. Згідно датчика температур, встановленого на автомобілі перевізника, перевезення вантажу здійснювалось при дотриманні температури -20-22°С з 03.10.2016 р. до середини дня 06.10.2016 р. Вивантаження товару відбулось цього ж дня - 06.10.2016 р. Підвищена температура зафіксована вже на момент розвантаження, а не під час транспортування вантажу. Під час перевезення температурний режим був дотриманий.

У зв'язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача 95 568,09 грн. (3 378,6 євро) збитків.

Для здійснення перевезення був залучений ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; 89600, АДРЕСА_1).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у запереченні (вх.№49733/16 від 12.12.2016 р.) на позов зазначив, що інвойс HT000000113 від 30.09.2016 надано позивачем без відміток митних органів, відповідно, такий інвойс не може бути доказом, згідно якого здійснювалась експортна доставка вантажу. Позивачем також не надано експортної декларації, яка би підтверджувала вартість задекларованого для експорту товару. У СМR №994051, згідно якої здійснювалося перевезення вантажу, задекларовано товар 2-го класу, Позивач в наданому інвойсі, а також у претензії, надісланій на адресу Відповідача, посилається на те, що ним поставлено товар 1-го та 2-го класу. Документів, які би підтверджували якість, клас, сорт товару Позивачем також не надано. Такими документами є сертифікат якості, сертифікат походження та сертифікат походження товару. Те, що Позивачем відправлено 2 сорти товару, зазначено лише у згаданому вище інвойсі, який по своїй суті не може служити доказом вартості вантажу, його якості та сортності. Позивач заявляє, що між ним і вантажоодержувачем після уцінки погоджено вартість товару по 0,12 євро за кг. Однак, Позивачем не надано жодних доказів, чому між ним та вантажоодержувачем погоджено саме таку ціну. Слід зазначити, що до такого погодження ні представник Відповідача, ні представник 3-ї особи залучені не були. Також, зазначив, що позивачем не надано жодних доказів того, що мало місце псування вантажу внаслідок порушення температурного режиму під час його транспортування.

Крім того, у доповненні (вх.№3914/17 від 31.01.2017 р.) до заперечення на позов відповідач зазначив, що в експертному висновку від 10.10.2016 р. зазначено, що швидкозаморожений продукт замерзає у вигляді блоків, коли його поверхню розморожують, на його поверхні з'являється вода, так що окремі шматки склеюються разом і заморожуються в блок, коли температура знову знижується. Із зазначеного висновку не вбачається, що продукт розморозився саме під час транспортування - невідомо, коли він розмерзався і знову замерзав. У зазначеному висновку також зазначено, що у псуванні вантажу є і вина відправника, який не пересвідчився, чи має компанія доставки відповідне обладнання для доставки швидкозамороженого продукту. Згідно сертифікату якості №52 дата виготовлення товару - 16.04.2016 р., фактично товар відвантажено 03.10.2016 р. Де і при яких умовах зберігався вантаж, чи попадав він під вплив розмороження-замороження під час його зберігання невідомо. На підставі наведеного відповідач просив суд відмовити позивачу у позові.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі Договору №05092016 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 05.09.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства (ч. 2 ст. 307 ГК України).

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до пункту 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 623 вказаного кодексу передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За приписами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з визначених елементів цивільна відповідальність не настає.

За приписами статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що втрата, нестача і пошкодження вантажу є наслідком його незбереження під час перевезення, свідчить про неналежне виконання перевізником своїх обов'язків за договором перевезення та є підставою господарсько-правової відповідальності перевізника. Під втратою вантажу слід розуміти неможливість видачі вантажу одержувачеві протягом встановленого строку у зв'язку з його фізичною загибеллю, крадіжкою або знищенням. Нестача (часткова втрата) має місце тоді, коли перевізник видає одержувачеві вантаж у меншій кількості або меншої ваги, ніж його було прийнято від відправника за єдиним транспортним документом. Псування - це хімічні або біологічні зміни вантажу, а пошкодження - це механічні зміни (поломка, руйнування), що викликають зниження цінності вантажу внаслідок зменшення ефективності використання його за призначенням.

Загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина, наявність якої припускається. Перевізник відповідає за збереження вантажу після прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або його пошкодження сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, а саме сталися не з його вини (презумпція вини перевізника).

Автомобільний перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, якщо він не доведе, що це сталося через обставини, яким він не міг запобігти і усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок: а) вини вантажовідправника (вантажоодержувача); б) особливих природних властивостей вантажу, який перевозиться; в) дефектів тари або упаковки, які не могли бути виявлені по зовнішньому вигляду при прийманні вантажу до перевезення, або застосування тари, що не відповідає властивостям вантажу або встановленим стандартам, при відсутності слідів пошкодження тари у дорозі; г) здачі вантажу до перевезення без вказівки в товарно-транспортних документах на його особливі властивості, що вимагають особливих умов або застережних заходів для збереження вантажу при перевезенні або зберіганні; д) здачі до перевезення вантажу, вологість або температура якого перевищують встановлені норми. При визначенні кількості вантажу за допомогою зважування перевізник не несе матеріальної відповідальності у випадках розходження між масою вантажу, що зазначена у товарно-транспортних документах, і фактичною масою вантажу, якщо різниця маси не перевищує: а) відповідних нормативів природних втрат маси вантажу, визначених відповідно до чинного законодавства; б) технічних норм точності вагів.

При цьому, чинним законодавством передбачена поряд із презумпцією вини перевізника, також, презумпція відсутності вини перевізника. Суть презумпції відсутності вини перевізника полягає в тому, що перевізник несе відповідальність за незбереження вантажу, якщо пред'явник претензії доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталися з вини перевізника. Тобто, перевізник вважається невинним до моменту доведеності вантажовідправником чи вантажоодержувачем його вини.

Презумпція відсутності вини автомобільного перевізника має місце у випадках, коли: а) вантаж прибув у справному автомобілі (контейнері) за справними пломбами вантажовідправника, а штучний вантаж - з справними захисною маркіровкою, бандеролями, пломбами вантажовідправника або виготовлювача; б) недостача, псування або пошкодження сталися внаслідок природних причин, зв'язаних з перевезенням вантажу на відкритому рухомому складі; в) вантаж перевозився у супроводі експедитора вантажовідправника (вантажоодержувача); г) недостача вантажу не перевищує норм природних втрат.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди. Тобто, перевізник не зобов'язаний відшкодовувати доходи, які одержувач або відправник міг б реально одержати за звичайних обставин, якби їх право не було б порушене (упущену вигоду).

У разі, якщо при виявленні нестачі, пошкодження або псування вантажу, перевізник і відправник або одержувач не дійшли згоди у визначенні їх причин і суми, на яку зменшилась вартість вантажу, на їх вимогу проводиться експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями чи фізичними особами. Експертиза проводиться у присутності представників перевізника і замовника. Результати експертизи оформляються актом, який підписується експертами і особами, які були присутні при проведенні експертизи. Витрати по експертизі оплачуються перевізником або замовником залежно від того, хто проявив ініціативу по виклику експерта.

Ураховуючи ту обставину, що судовою експертизою у справі неможливо встановити обсяг пошкоджень щодо вартісної величини з огляду на продукт, який швидко псується, суду необхідно виходити із фактичних обставин, які підтверджені доказами у справі.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи такі докази, суд констатує, що мали місце: факт неякісного здійснення перевізником послуги з перевезення (що виражається у незабезпеченні належної температури для продукту, що перевозиться), факт зауваження якості продукту, що поставлений (експертиза вантажоотримувача (щодо якості), рекламація до позивача від вантажоотримувача). Таким чином, факт завдання збитків позивачеві (наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення) доведена.

Разом з тим, слушною є позиція сторони заперечення про те, що відповідач не був учасником погодження ціни після виявлення неякісного продукту. Також заслуговує на увагу заперечення відповідача в частині перевезення продукту двох якостей (цибулі 1-го та 2-го класів), оскільки інформація про якість (клас тощо) не підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Таким чином, застосування правових норм, які регулюють порядок нарахування збитків у вартісній величині унеможливлене внаслідок непідтвердження продукту (за класом). Крім того, факт відсутності перевізника (відповідача) у питаннях домовленості та визначення уцінки товару має для суду значення, оскільки позивач для себе вибрав спосіб подальшої реалізації товару, а не пред'явлення претензії (рекламації) до перевізника (відповідача) у повному розмірі в частині збереження товару неналежним способом.

За таких обставин, суд підтверджує наявність вини перевізника, але, разом з тим, відсутні докази, які б свідчили про вартісну величину втрати якості продукту. З огляду, на те, що експертизу за таких обставин не можливо здійснити, суд не вправі задовольняти позовні вимоги щодо збитків, які розраховуються за домовленістю позивача та вантажоодержувача (без урегулювання цього питання з перевізником).

Таким чином, з урахуванням обставин, що склалися, прийнятною для уцінки товару (у контексті вини перевізника) буде зменшення його вартості на 25 відсотків від ціни товару другого класу.

З урахуванням викладеного, збитки ТОВ «ХАРВЕСТ ТРЕЙД» складатимуть: 5 878,8 євро - (20 835кг * 0,195 євро/ кг) = 5 878,8 євро - 4 062,83 євро = 1 815,97 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 08.11.2016 року 2828.6257 гривень за 100 Євро становить: 1 815,97 * 28,2863 = 51 367,07 грн.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень ст.49 ГПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1433,52 грн. слід покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ-ЗАХІД-ЛОГІСТИК» (81130, Львівська область, Пустомитівський район, село Сокільники, вулиця Злітна, будинок 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРВЕСТ ТРЕЙД» (18005, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Героїв Сталінграда, будинок 42/1, офіс 1-10; ) 51 367,07 грн. збитків та 770,52 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 44201,02 грн. збитків.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.02.2017 р.

Суддя Кидисюк Р.А