донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

31.01.2017 справа №908/2405/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідачів:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю №30 від 02.11.2016р.; Не зявились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Зеніт-3, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від14 листопада 2016 р. (повний текст рішення підписано 17.11.2016р.)
у справі№ 908/2405/16 (суддя Мірошниченко М.В.)
за позовом до відповідачів:Товариства з обмеженою відповідальністю Зеніт-3, м. Запоріжжя 1: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя 2: Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

просолідарне стягнення витрат на поліпшення орендованого майна у розмірі 69 058,90грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.11.2016р. у справі №908/2405/16 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Зеніт-3, м. Запоріжжя до відповідачів 1: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, 2: Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про солідарне стягнення витрат на поліпшення орендованого майна у розмірі 69058,90грн. відмовлено у повному обсязі.

Товариством з обмеженою відповідальністю Зеніт-3, м. Запоріжжя подана апеляційна скарга, в якій йдеться про скасування судового рішення у зв'язку з тим, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи та висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, позивач просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції помилково зроблено посилання на Положення Про порядок визначення витрат орендаря на поліпшення орендованого майна та умов їх компенсації з огляду на укладення спірного договору оренди до прийняття означеного Положення. Апелянт також вважає, що листом від 05.08.2011 р. за вих. № 2135/01-12/922 Департаментом комунальної власності та приватизації надано дозвіл на проведення поліпшень у орендованому приміщенні. Крім того, просив суд призначити у справі будівельно технічну експертизу для визначення вартості здійснених поліпшень.

Представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідачі наданим їм правом не скористались, у судове засідання не зявились, поважних причин незявлення суду не повідомили. Про час та місце судового засідання були сповіщенні належним чином.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду про порушення провадження у даній справі сторони були попереджені про те, що у разі незявлення в судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №908/2405/16; розглянувши доводи апеляційної скарги; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Зеніт-3, м. Запоріжжя та скасування рішення господарського суду Запорізької області від 14.11.2016р. у справі №908/2405/16 з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що 29.04.2010 р. між ОСОБА_5 житлового господарства Запорізької міської ради (Орендодавцем), Комунальним підприємством Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання № 9 (Балансоутримувачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Зеніт-3 (Орендарем) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 2116/9 (далі - Договір), за умовами якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 298,25 кв. м. за адресою: бул. Вінтера, 50 що знаходиться на балансі КП ВРЕЖО № 9. Дане нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі та в підвалі відповідно до плану з інвентарної справи, доданого до експертної оцінки, проведеної 28.04.2010 року (п. 1.1 Договору).

У пункті 2.1 Договору визначено, що вступ Орендаря у користування приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами дійсного договору та акту прийому-передачі нежитлового приміщення, підписаного з Балансоутримувачем.

Акт прийому-передачі нежитлового приміщення підписано сторонами 29.04.2010 р.

Розділом 10 Договору передбачено наступне:

п. 10.3. Якщо Орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою Орендодавця поліпшення орендованого приміщення, які не можливо відокремити від приміщення без заподіяння йому шкоди, витрати Орендаря компенсуються:

10.4. При приватизації обєкту оренди за рахунок зменшення вартості приміщення, визначеної експертним шляхом, на суму коштів, фактично витрачених Орендарем для здійснення невідємних поліпшень, якщо це майно викупається Орендарем, здійснившим ці поліпшення.

10.5. При проведенні конкурсу, аукціону - за рахунок коштів, одержаних від продажу майна на аукціоні, за конкурсом, якщо Орендар не брав в них участь, або брав участь, але не став переможцем.

10.6. У разі припинення або розірвання договору оренди, поліпшення орендованого майна, здійснені Орендарем за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від орендованого майна без заподіяння йому шкоди, є власністю Орендаря.

Якщо Орендар за рахунок власних коштів за згодою Орендодавця здійснив поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від орендованого майна без заподіяння йому шкоди (невідємні поліпшення).

Вартість покращень орендуємого приміщення проведених Орендарем без згоди Орендодавця, які неможливо відокремити без шкоди приміщення, компенсації не підлягають.

Відповідно до пункту 11.1. Договору, його укладено з 29.04.2010 р. по 28.03.2013 р. (2 роки 11 місяців).

01.11.2010 р. cторони уклали Додаткову угоду до договору, якою в пункті 1.1 Договору у звязку з виготовленням ЗМБТІ нового технічного паспорта орендованого приміщення змінено орендовану площу з 298,25 кв. м. на 326,9 кв. м. У звязку з цим орендна плата без урахування ПДВ становить:

242100,00 грн.: 298,25 кв. м. х 326,9 кв. м. = 265357,81 грн.

265357,81 грн. х 5% : 100 : 12 х 0,98705 = 1091,34 грн. х І інф.

Додатковою угодою від 01.06.2011 р. сторонами замінено сторону Договору, а саме: Орендодавця з ОСОБА_5 житлового господарства Запорізької міської ради - на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Додатковою угодою від 31.01.2013 р. змінено Балансоутримувача орендованого приміщення з КП ВРЕЖО № 9 на КП Основаніє.

Строк дії Договору продовжено сторонами до 28.02.2016 р. відповідно до умов Додаткової угоди від 18.03.2013 р.

17.03.2016 р. листом за вих. № 1232/01/01-07 Департамент комунальної власності та приватизації повідомив ТОВ Зеніт-3 про припинення строку дії договору оренди внаслідок закінчення строку його дії.

Тобто, на час звернення позивача до суду, строк дії договору оренди нежитлового приміщення № 2116/9 від 29.04.2010р. сплинув. Означена обставина сторонами справи не заперечується.

За твердженням позивача, протягом строку дії Договору, за згодою орендодавця, останнім здійснено невідємні поліпшення орендованого майна на суму 69 058,90 грн., яка підлягає компенсації. В обґрунтування розміру здійснених поліпшень позивач посилається на Аудиторський звіт № 6 від 05.09.2013 р., складений ПП Аудиторська фірма Престиж-консультаудит.

29.07.2016 р. ТОВ Зеніт-3 направлено на адресу відповідача-1 та відповідача-2 листами за вих. №№ 553, 554 претензії з вимогою про відшкодування суми вартості невідємних поліпшень орендованого майна за договором оренди нежитлового приміщення № 2116/9 від 29.04.2010 р.

За результатами розгляду претензій, листом від 18.08.2016 р. за вих. № 3576/01/01-07/5383, 5468 відповідачем-1 розяснено позивачу порядок компенсації витрат на невідємні поліпшення та повідомлено позивача, що компенсація витрат на поліпшення шляхом сплати коштів безпосередньо з місцевого бюджету не передбачена.

Позовні вимоги про стягнення солідарно з Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та Запорізької міської ради суми 69 058,90 грн. витрат на невідємні поліпшення орендованого майна є предметом судового розгляду у даній справі.

В обґрунтування правової підстави заявленого позову позивач посилається на приписи ст. 778 Цивільного кодексу України та умови договору оренди № 2116/9 від 29.04.2010 р. За твердженням позивача, протягом строку дії договору оренди ним, за згодою орендодавця, були здійснені невідємні поліпшення орендованого майна на суму 69058,90 грн., що підтверджується, зокрема, аудиторським звітом (висновком) від 05.09.2013 р. При цьому, позивач зазначає, що строк дії договору оренди припинився з 28.02.2016 р., проте, направлені на адресу відповідачів претензії щодо відшкодування вартості здійснених позивачем невідємних поліпшень орендованого майна, в порушення умов договору та чинного законодавства, залишені без задоволення. За доводами позивача, Запорізька міська рада як власник комунального майна та Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради як орган, уповноваженим міською радою надавати нерухоме майно в орендне користування повинні солідарно відшкодувати вартість проведених поліпшень у орендованому приміщенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суду першої інстанції дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на те, що встановлення факту наявності та визначення розміру витрат орендаря на поліпшення об'єкта оренди, що належить до комунальної власності м. Запоріжжя, проводиться згідно п.2.1, п.2.3, п.2.4 Положення Про порядок визначення витрат орендаря на поліпшення орендованого майна та умов їх компенсації, вимоги якого позивачем не дотримано, у звязку з чим у відповідачів відсутній обовязок відшкодовувати варстість здійснених у орендованому приміщенні поліпшень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з правомірністю висновків місцевого господарського суду щодо необґрунтованості позовних вимог та необхідності відмови в їх задоволенні у повному обсязі з огляду на наступне:

Відповідно до ст.32 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно зі ст.129 Конституції України, ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються, насамперед, його положеннями, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та умовами договору оренди.

Договір оренди нежитлового приміщення №2116/9 від 29.04.2010р. є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст.173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст.629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногоподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов'язанням, відповідно до ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Так, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В свою чергу, статтею 778 ЦК України встановлено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Аналогічні приписи встановлено також і ч. 2 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Як зазначено вище, правовідносини сторін виникли на підставі договору оренди нежитлового приміщення №2116/9 від 29.04.2010р. За твердженням позивача, протягом строку дії договору оренди за згодою орендодавця останнім здійснені невідємні поліпшення орендованого майна.

Згідно Аудиторського звіту (Висновок) вих. № 6 від 05.09.2013 р. ПП Аудиторська фірма Престиж-консультаудит вартість капітального ремонту першого поверху та підвалу приміщення № 25 (літера А-3) орендованого нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, бул. Вінтера, 50, який зроблено за рахунок коштів підприємства на загальну суму 69 058,90 грн., що відповідає актам виконаних будівельних робіт.

Одночасно, згідно приписів ст. 776 Цивільного кодексу України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: 1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом ст. 778 Цивільного кодексу України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

За загальним правилом право наймача на відшкодування поліпшень майна, переданого у найм, пов'язується із згодою наймодавця на проведення таких поліпшень. Згода наймодавця може бути виражена в самому договорі або в окремому документі. Згода орендодавця на реконструкцію, переоснащення чи поліпшення орендованого майна має бути втілена у певну документальну форму, якщо такі дії не передбачені у самому договорі оренди.

При цьому, ст. 776 та ст. 778 Цивільного кодексу України регулюють різні за своєю правовою природою відносини та потребують певного розмежування при застосуванні в контексті конкретних обставин справи.

Так, ст. 776 вказаного Кодексу визначає питання здійснення ремонту речі, переданої у найм, що є необхідним для експлуатації такої речі за призначенням, а положення ст. 778 цього Кодексу встановлює питання щодо поліпшення речі, яка є предметом договору найму, тобто проведення певних її змін, завдяки яким покращується її стан, корисність, комфортабельність, зовнішній вигляд тощо у порівнянні з тим станом, в якому річ знаходилася до передачі наймачеві.

Диференціація понять "поліпшення" та "ремонт" зводиться до того, що за наслідками проведення наймачем ремонту відновлюються втрачені якісні характеристики майна без яких неможлива або значно ускладнена його подальша експлуатація, а в результаті поліпшень покращується стан речі, який до таких покращень мав необхідні функціональні властивості, проте не був досить зручним в певних обставинах.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, за зверненням позивача ОСОБА_5 житлового господарства Запорізької міської ради листом від 28.02.2011 р. за вих. № 15-03/5602 та Департаментом комунальної власності та приватизації листом від 05.08.2011 р. за вих. № 2135/01-12/922 надано дозвіл на проведення реконструкції та капітального ремонту орендованого приміщення за умови виготовлення кошторисної документації і узгодження її у встановленому порядку.

Листом від 26.07.2013 р. № 3850/01-12 Орендодавцем узгоджено наданий позивачем кошторис на проведення капітального ремонту орендованого приміщення на суму 7822,00 грн., з ПДВ. За результатами перевірки фактично виконаних робіт, МКП Основаніє (Балансоутримувачем) листом № 412 від 19.08.2013 р. надано підтвердження, що роботи фактично виконані і відповідають переліку у наданому акті приймання будівельних робіт на суму 7822,80 грн.

В свою чергу, позивач звернувся з позовом про відшкодування вартості витрат на відшкодування поліпшень майна.

Одночасно, як зазначено вище, п.10.6. договору врегульований порядок відшкодування вартості поліпшень орендованого майна, зроблених Орендарем, зокрема, зазначено, що вартість покращень орендуємого приміщення проведених Орендарем без згоди Орендодавця, які неможливо відокремити від шкоди приміщення, компенсації не підлягають.

Одночасно, в аудиторському висновку вих № 6 від 05.09.2013р. на який посилається позивач у якості підтвердження вартості здійснених поліпшень у розмірі 69058,90грн., йдеться саме про підтвердження виконання капітального ремонту першого поверху та підвалу приміщення №25 літера А орендованого нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул. Вінтера, б. 50.

Більш того, матеріали справи містять погоджені з Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавцем) та Міським комунальним підприємством «Основаніє» (балансоутримувач) договірні ціни, локальні кошториси саме на проведення капітального ремонту орендованого приміщення.

В силу положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Наразі, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своєї правової позиції.

Виходячи зі змісту наведених норм чинного законодавства та вказаного пункту договору оренди, позивач не має права вимагати відшкодування вартості витрат на поліпшення майна, оскільки, як вказано вище, своїми листами відповідачі надали згоду орендарю на проведення капітального ремонту у орендованому приміщенні. При цьому, письмова згода Орендодавця саме на проведення поліпшень на обєкті оренди, в матеріалах справи відсутня. З огляду на викладене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно призначення у справі будівельно-технічної експертизи та необгрунтованої відмови у задоволенні означеного клопотання під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 23.03.2012 р. № 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи передбачено, що відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Наразі, вирішення господарського спору у даній справі не потребує спеціальних знань, у звязку з чим колегія суддів вважає недоцільним призначення судової експертизи та погоджується з висновком господарського суду про відмову у задоволенні клопотання позивача про призначення будівельно-технічної експертизи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо невірно застосованих норм діючого законодавства судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 14.11.2016р. у справі №908/2405/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 34,43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Зеніт-3, м. Запоріжжя- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.11.2016 р. у справі №908/2405/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3