РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017Справа №910/20864/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О."
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення грошових коштів

Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;
від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 05.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 відкладено розгляд справи на 20.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 відкладено розгляд справи на 16.01.2017.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 16.01.2016 продовжено строк розгляду спору на 15 календарних днів та відкладено розгляд справи на 30.01.2017.

В судове засідання 30.01.2017 представник відповідача не з'явився, в клопотанні про розгляд справи без участі представника позивача (вих. № 1 від 14.12.2016) просив суд розглянути справу за наявними в матеріалах справи документами. Неявка представника позивача в судове засідання розгляду справи не перешкоджає, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав суду в судовому засіданні 30.01.2017 клопотання про долучення до матеріалів справи довідки від 26.01.2017 та усні пояснення по суті справи, в яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання з боку відповідача його зобов'язань за договором суборенди майна № 18938-5736 від 09.07.2012, в частині не змінення місцезнаходження орендованого майна без письмового погодження з орендарем та власником майна, та в частині повернення орендованого майна.

Відповідач правом на подання письмового відзиву на позовну заяву не скористався. Усно в судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав відсутності його вини в порушенні умов договору суборенди майна № 18938-5736 від 09.07.2012.

У судовому засіданні 30.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач та відповідачі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 09 липня 2012 року між позивачем, як орендарем та відповідачем, як суборендарем, за погодженням з власником майна, що орендується - Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства «Оболонь «Красилівське», укладено договір суборенди майна №18938-5736 (надалі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого орендар передає суборендареві у строкове користування (оперативну суборенду), а суборендар приймає торгово-рекламне обладнання (надалі за текстом - майно), та зобов'язується сплачувати орендарю орендну плату.

Майно, що передається в оренду за договором зазначене в таблиці наведеній в п. 1.2. договору. Згідно наведеного в п. 1.2. договору в оренду за договором передається майно: Інтер-550 «Прозора «Зима - літо» (Красилів); заводський номер майна - 054747; інвентарний номер майна - 80516; кількість - 1 одиниця; вартість майна за одиницю без ПДВ - 4 418, 33 грн; рік виробництва - 27.03.2012; місцезнаходження майна - АДРЕСА_2 (павільйон).

Отже, п. 1.2. договору позивач та відповідач погодили, що передане в суборенду майно буде використовуватись за адресою: місто Київ, вулиця Солом'янська, 34 (павільон).

Згідно з п. 1.3. договору суборендар повідомлений, що право власності на майно належить Дочірньому підприємству Публічного акціонерного товариства «Оболонь «Красилівське».

Пунктами 2.7. та 4.4.1. договору встановлено, що представники орендаря мають право здійснювати не обмежений контроль за використанням суборендарем майна як шляхом безпосередньої перевірки порядку експлуатації суборендарем майна і проведення інвентаризації, так і шляхом направлення суборендарю відповідних запитів з вимогою про надання інформації і документів, підтверджуючих поточний стан майна та порядок його використання.

В п. 5.1.12., 5.1.13. договору суборендар зобов'язався самостійно і за свій рахунок забезпечити належне збереження майна та протягом 10 робочих днів після закінчення дії договору (в т.ч. дострокового) повернути майно орендарю у діючому стані, технічно справне та комплектне, з урахуванням його нормального зносу.

У відповідності до вимог п. 5.1.18 договору, суборендар зобов'язується не змінювати місцезнаходження майна без письмового погодження такого переміщення з орендарем та власником.

Суборендар в п. 5.1.21. договору зобов'язався негайно повідомляти власника та орендаря про факти накладення арешту на майно, опечатування приміщень яких знаходиться майно, пожеж та затоплень, а також про інші події, що загрожують збереженню майна.

Згідно п. 7.5.1. договору у разі використання майна із порушенням умов договору та/або цільового/призначення орендар або власник мають право достроково розірвати договір шляхом письмового повідомлення суборендаря за 10 (десять) календарних днів до дати розірвання.

Згідно п. 6.2. договору у випадку втрати суборендарем майна або його неповернення, суборендар зобов'язаний відшкодувати орендарю вартість майна із урахуванням ПДВ.

Пунктом 6.7. договору встановлено, що у випадку невиконання суборендарем зобов'язань передбачених п. 5.1.5., 5.1.17, 5.1.18 договору, суборендар зобов'язаний сплатити орендарю або власнику штраф за кожний окремий випадок у розмірі 2 000, 00 грн.

Позивач на виконання умов договору передав у строкове платне користування майно: Інтерт-550 «Прозора «Зима-літо», заводський номер 054747, інвентарний номер 80516, рік виробництва 27.03.12, загальна вартість якого складає 4418,33 грн без ПДВ. Підтвердженням факту передачі майна є підписаний позивачем та відповідачем акт прийому-передачі від 9 липня 2012 року.

Так, на виконання умов договору та з метою посилення контролю за обліком руху, стану, цільового використання, належного режиму експлуатації та зберігання переданого в суборенду майна наказом Генерального директора позивача № 01/09-16 від 01.09.2016 було створено постійно діючу комісію по контролю належного використання переданого в суборенду майна.

В подальшому, 20.09.2016 відповідачу за його місцем державної реєстрації позивачем надіслано повідомлення із зазначенням дати, часу та місця проведення перевірки щодо цільового використання переданого в користування майна.

У призначену дату - 26.09.2016 позивачем проведено перевірку цільового використання переданого відповідачу майна. В ході перевірки комісією було установлено, що майно вказане в п. 1.2. договору за погодженою між позивачем та відповідачем адресою відсутнє, про що був складений відповідний акт, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідачу 27 вересня 2016 року позивачем на його адресу було надіслано лист про дострокове розірвання договору із вимогою повернути передане у строкове платне користування майно, а у випадку втрати даного майна - сплатити позивачу його вартість із врахуванням ПДВ, яка складає 5 302, 00 грн. Докази направлення зазначеного листа наявні в матеріалах справи.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, станом на момент розгляду справи судом відповідачем не було ані повернуто майна, а ні відшкодовано його вартості позивачу.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві вих. № 53/25569 від 26.01.2017 18.06.2014 до Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві зверталася гр. ОСОБА_3 з приводу крадіжки двох холодильних камер за адресою: АДРЕСА_2. З посиланням на вказану довідку відповідач заперечує наявність свої вини у порушенні договору.

Предметом позову у справі є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього 5 302, 00 грн вартості орендованого майна та 2 000, 00 грн штрафу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами за своєю правовою природою укладено договором піднайму (суборенди).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Як встановлено судом, в договорі суборендар зобов'язався не змінювати місцезнаходження майна без письмового погодження такого переміщення з орендарем та власником майна. Проте, в ході перевірки цільового використання переданого в користування майна позивачем було встановлене, що майно за погодженою сторонами адресою відсутнє. При цьому, доказів погодження з позивачем переміщення орендованого майна за договором матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів із ких би вбачалося, попередження відповідачем позивача про події, що загрожують збереженню майна.

Враховуючи встановлені обставини справи та наявні у справі докази суд погоджується з позивачем, що не погодивши переміщення майна із позивачем та власником, відповідач не дотримався покладених на нього зобов'язань договором, що за умовами договору надало позивачу право на одностороннє розірвання договору, яким позивач, як встановлено судом, скористався направивши відповідачу листа вих. 13 від 27.09.2016 з вимогою повернути майно та/або відшкодувати його вартість.

Згідно зі ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, зокрема, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі, якщо наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі, якщо наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.

Також, право позивача, як орендаря на розірвання договору передбачено п. 7.5.1. договору.

Вимоги п. 5.1.13 та/або п. 6.2. договору щодо повернення майна та/або відшкодування його вартості відповідачем не виконані і доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

На підставі вище зазначеного, господарський суд дійшов висновку про правомірність та доведеність позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь у відповідності до п. 6.2. договору вартості орендованого за договором майна із урахуванням ПДВ в розмірі 5 302, 00 грн.

При цьому, доводи відповідача щодо відсутності його вини в порушенні зобов'язань за договором відхиляються судом, з тих підстав, що договором обов'язок збереження майна був покладений на відповідача.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як встановлено судом, в п. 6.7. договору сторони погодили, що у випадку невиконання суборендарем зобов'язань передбачених п. 5.1.5., 5.1.17, 5.1.18 договору, суборендар зобов'язаний сплатити орендарю або власнику штраф за кожний окремий випадок у розмірі 2 000, 00 грн.

Оскільки судом встановлено порушення відповідачем зобов'язання визначеного 5.1.18 договору, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2 000, 00 грн штрафу є правомірними та доведеними, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати по сплаті судового збору, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03110, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, буд. 35; ідентифікаційний код 37317990) в порядку Закону України «Про виконавче провадження», суму вартості майна в розмірі 5 302 (п'ять тисяч триста дві) грн 00 коп., суму штрафу в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.02.2017.

Суддя О. М. Дупляк