КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р. Справа№ 910/12377/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Такташов О.Я. посв. №044658 від 26.10.2016р.

від позивача : не з'явились

від відповідача-1 : не з'явились

від відповідача-2 : не з'явились

від відповідача-3 : не з'явились

від третьої особи : не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016р.

у справі № 910/12377/16 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави

в особі Хмельницької обласної державної адміністрації

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин

"Сонячний"

2.Державної архітектурно - будівельної інспекції України

3.Хмельницької районної державної адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Державного підприємства "Хмельницьке обласне спеціалізоване

лісогосподарське агропромислове підприємство

"Хмельницькоблагроліс"

про визнання незаконною та скасування реєстрації, знесення

самочинно збудованого туристичного кемпінгу, приведення

земельної лісової ділянки у попередній стан

В судовому засіданні 01.02.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації (Позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" (Відповідач - 1), Державної архітектурно - будівельної інспекції України (Відповідач - 2) та Хмельницької районної державної адміністрації (Відповідач - 3) про визнання незаконною та скасування реєстрації, знесення самочинно збудованого туристичного кемпінгу, приведення земельної лісової ділянки у попередній стан.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 06.09.2012р. між Хмельницькою обласною державною адміністрацією (Сторона) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" (Сторона 2) було укладено Договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, відповідно до умов якого Сторона 1 на підставі розпорядження голови облдержадміністрації від 30.09.2010 року №497/2010-р "Про надання у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" лісової ділянки" надає, а Сторона 2 приймає у строкове платне використання у рекреаційних цілях лісову ділянку площею 2,7 га у лісовому масиві, яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району (квартал 46), на термін до 2059 року, без вилучення земельної ділянки у постійного лісокористувача - Державного підприємства "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс".

Як зазначав Прокурор, на вказаній земельній ділянці Відповідачем - 1 здійснено будівництво об'єкту ІІ категорії складності, що підтверджується деклараціями про початок будівельних робіт від 03.06.2014р. та про готовність об'єкта до експлуатації від 17.06.2016р., а саме - одноповерхового із мансардним поверхом туристичного кемпінгу площею 142,02 кв.м., який розміщено на залізобетонних монолітних на армованій монолітній подушці фундаментах та не є тимчасовою спорудою без дозволу та погоджень органу, уповноваженого державою на розпорядження земельними лісовими ділянками і їх постійного землекористувача Державного підприємства "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс". Таким чином, будівництво Відповідачем - 1 туристичного кемпінгу на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, є самочинним, а тому відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України воно підлягає знесенню. Крім того, всупереч закону, Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області 03.06.2014 р., 17.06.2015 р. зареєстровані декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації, а тому вони підлягають визнанню незаконними та скасуванню, оскільки у деклараціях зазначено недостовірні дані щодо наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" права власності чи користування земельною ділянкою, права на її забудову. Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області замість вжиття заходів до належної перевірки повноти даних щодо наявності земельної ділянки, недопущення будівництва, повернення, відмови у реєстрації декларацій всупереч Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незаконно проведено реєстрацію декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації.

За таких підстав, прокурор звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд визнати незаконною та скасувати реєстрацію декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" про готовність об'єкта до експлуатації, яка управлінням Державної архітектурно - будівельної інспекції у Хмельницькій області зареєстрована 17.06.2015 року за №ХМ ; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" знести за власний кошт самочинно збудований об'єкт - одноповерховий із мансардним поверхом туристичний кемпінг площею 142,02 кв.м. на території лісового масиву (квартал 46) на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району та привести лісову ділянку у межах здійсненої забудови у попередній стан.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2016р. у справі №910/12377/16 припинено провадження у даній справі в частині позовних вимог заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації про визнання незаконною та скасування реєстрації декларації товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована управлінням Державної архітектурно - будівельної інспекції у Хмельницькій області 17.06.2015 року за №ХМ на підставі п.1 ч.1 статті 80 ГПК України.

Позовні вимоги Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації задоволено.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" знести за власний кошт самочинно збудований об'єкт - одноповерховий із мансардним поверхом туристичний кемпінг площею 142,02 кв.м. на території лісового масиву (квартал 46) Давидковецької сільської ради Хмельницького району та привести лісову ділянку у межах здійсненої забудови у попередній стан.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" на користь прокуратури Хмельницької області судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016р. апеляційну скаргу відповідача-1 було повернуто без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач-1 повторно звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині задоволення позову скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) апеляційну скаргу відповідача-1 30.11.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2016р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 25.01.2017р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017р., у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 01.02.2017р.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.02.2017р. заперечував проти доводів відповідача-1, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники позивача, відповідачів-1,2,3 та третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції 01.02.2017р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, причини їх неявки суду не відомі. Оскільки їх явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації №633/2008-р від 24.12.2008р. передано у постійне користування земельні ділянки лісогосподарського призначення Волочиського району, Старокостянтинівського району, Хмельницького району площею 2937 га Державному підприємству "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс".

Розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації №497/2010-р від 30.09.2010р. "Про надання у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" вирішено виділити Товариству з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" для довгострокового тимчасового користування у рекреаційних цілях лісову ділянку площею 2,7 га у лісовому масиві, яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району (квартал 46), без вилучення земельної ділянки у постійного лісокористувача - Державного підприємства "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс".

06.09.2012 року між Хмельницькою обласною державною адміністрацією (Сторона) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" (Сторона 2) було укладено Договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, відповідно до умов якого Сторона 1 на підставі розпорядження голови облдержадміністрації від 30.09.2010 року №497/2010-р "Про надання у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" лісової ділянки" надає, а Сторона 2 приймає у строкове платне використання у рекреаційних цілях лісову ділянку площею 2,7 га у лісовому масиві, яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району (квартал 46), на термін до 2059 року, без вилучення земельної ділянки у постійного лісокористувача - Державного підприємства "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс".

Відповідно до розділу 2 Договору в користування передається лісова ділянка загальною площею 2,7 га.

Згідно з розділом 3 Договору лісова ділянка передається в довгострокове тимчасове користування у рекреаційних цілях.

Сторона 2 зобов'язана, зокрема, використовувати орендовану лісову ділянку відповідно до мети, визначеної у розділі 3 цього договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі (розділ 8 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 06.09.2012 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв лісову ділянку площею 2,7 га, розташовану за межами населеного пункту на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району, що підтверджується Актом приймання - передачі.

Відділом містобудування, архітектури, житлово - комунального господарства та будівництва Хмельницької районної державної адміністрації видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" містобудівні умови і обмеження на будівництво одноповерхового із мансардним поверхом туристичного кемпінгу на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області 28.05.2014 року видано декларацію про початок виконання будівельних робіт Товариству з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" за адресою: лісовий масив (квартал 46) Хмельницького району Давидковецької с/р нового будівництва ІІ категорії складності, яка зареєстрована 03.06.2014 року за №ХМ 37.

Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області 17.06.2015 року видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" декларацію про готовність об'єкта до експлуатації - одноповерхового із мансардним поверхом туристичного кемпінгу на території лісового масиву (квартал 46) Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ІІ категорії складності, загальною площею 142,02 кв.м., з техніко - економічними показниками об'єкта: фундамент: залізобетонні монолітні на армованій монолітній подушці, стіни і перегородки дерев'яні, перекриття дерев'яні, покриття метало черепиця по дерев'яній кроквяні системі, огороджувальні конструкції дерев'яний брус, фасади дерев'яний брус з водостійким лаковим перекриттям.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Прокурор зазначав, що на вказаній земельній ділянці Відповідачем - 1 здійснено будівництво об'єкту ІІ категорії складності, що підтверджується деклараціями про початок будівельних робіт від 03.06.2014 р. та про готовність об'єкта до експлуатації від 17.06.2016р., а саме - одноповерхового із мансардним поверхом туристичного кемпінгу площею 142,02 кв.м., який розміщено на залізобетонних монолітних на армованій монолітній подушці фундаментах та не є тимчасовою спорудою без дозволу та погоджень органу, уповноваженого державою на розпорядження земельними лісовими ділянками і їх постійного землекористувача Державного підприємства "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс". Таким чином, будівництво Відповідачем - 1 туристичного кемпінгу на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, є самочинним, а тому відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України воно підлягає знесенню. Крім того, всупереч закону Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області 03.06.2014 р., 17.06.2015 р. зареєстровані декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації, а тому вони підлягають визнанню незаконними та скасуванню, оскільки у деклараціях зазначено недостовірні дані щодо наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" права власності чи користування земельною ділянкою, права на її забудову. Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області замість вжиття заходів до належної перевірки повноти даних щодо наявності земельної ділянки, недопущення будівництва, повернення, відмови у реєстрації декларацій всупереч Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незаконно проведено реєстрацію декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації.

За таких підстав, прокурор звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд визнати незаконною та скасувати реєстрацію декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" про готовність об'єкта до експлуатації, яка управлінням Державної архітектурно - будівельної інспекції у Хмельницькій області зареєстрована 17.06.2015 року за №ХМ ; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" знести за власний кошти самочинно збудований об'єкт - одноповерховий із мансардним поверхом туристичний кемпінг площею 142,02 кв.м. на території лісового масиву (квартал 46) на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району та привести лісову ділянку у межах здійсненої забудови у попередній стан.

Що стосується заявлених позовних вимог Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації в частині визнання незаконною та скасування реєстрації декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" про готовність об'єкта до експлуатації, яка управлінням Державної архітектурно - будівельної інспекції у Хмельницькій області зареєстрована 17.06.2015 року за №ХМ , колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним судом України та судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст.125 Конституції України, система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що система судів загальної юрисдикції відповідно до Конституції України будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Згідно ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус судів" місцевий суд є судом першої інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його підсудності. За змістом ч.3 цієї норми місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Відповідно до статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду, згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ, за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктом 1 частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім, зокрема, спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше: господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства; по-друге: спору про право, що виникає з відповідних відносин; відсутність у законі норми, що передбачає вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (пункт 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам").

Таким чином, господарським судам підвідомчі справи, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини щодо яких виник спір носять господарський характер.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Сферу господарських відносин становлять організаційно-господарські відносини, під якими розуміються відносини, що складаються між суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи референдуму.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов,інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі- загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю".

Відповідно до Указу Президента № 439/2011 від 08.04.2011 "Про Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України", Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. (частина 4 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно з частиною 6 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об'єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011, пунктом 17 порядку передбачено, що реєстрація декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Декларація приймається в дозвільному центрі за місцезнаходженням об'єкта. Реєстрацію декларації здійснює Інспекція за місцезнаходженням об'єкта на безоплатній основі.

Відповідно до пункту 18 Порядку замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 1, у разі, коли будівельні роботи виконувались на підставі повідомлення про початок їх виконання,- за формою згідно з додатком 7.

Замовник відповідно до закону відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації (пункт 19 Порядку).

Інспекція перевіряє протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації повноту даних, зазначених у ній, та реєструє декларацію (пункт 20 Порядку).

У разі коли декларацію подано або оформлено з порушенням встановлених вимог, Інспекція повертає її на доопрацювання з обґрунтуванням підстав повернення у строк, передбачений для її реєстрації (пункт 21 Порядку).

Згідно зі статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства, зокрема, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Пунктом 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту такого права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Прокурор звернувся до господарського суду з позовом про визнання незаконною та скасування реєстрації декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" про готовність об'єкта до експлуатації, яка управлінням Державної архітектурно - будівельної інспекції у Хмельницькій області зареєстрована 17.06.2015 року за №ХМ , обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що у деклараціях зазначено недостовірні дані щодо наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" права власності чи користування земельною ділянкою, права на її забудову. Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області замість вжиття заходів до належної перевірки повноти даних щодо наявності земельної ділянки, недопущення будівництва, повернення, відмови у реєстрації декларацій всупереч Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незаконно проведено реєстрацію декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що фактично Прокурором ставиться під сумнів правомірність дій службових осіб Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області при реєстрації декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" про готовність об'єкта до експлуатації, а не оспорюється факт готовності об'єкта до експлуатації.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

До владних повноважень Інспекції архітектурно-будівельного контролю відноситься реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації. У разі вчинення Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області такої дії, зацікавлена особа вправі подати позов за правилами КАС України про визнання неправомірними дій службових осіб та скасування проведеної реєстрації.

Реєстрацію може бути визнано неправомірною лише як дію (з оцінки її правомірності) органу з владними повноваженнями, до яких належить Інспекція архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області, і не відповідають встановленим при її реєстрації вимогам, зокрема, Постанові Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011.

При цьому, судом першої інстанції вірно відхилені посилання прокуратури на постанови Верховного Суду України від 03.11.2015р. у справі №21-2054а15 та Вищого господарського суду України від 20.04.2016р. у справі №910/31935/15 щодо підвідомчості спору господарським судам України, з огляду на наступне.

Так, у постанові Верховного Суду України від 03.11.2015р. у справі №21-2054а15 встановлено, що у справі, що розглядається, спір стосується не стільки правомірності дій Інспекції щодо видачі Товариству дозвільних документів, скільки правомірності зміни цільового призначення та передачі у довгострокову оренду Товариству спірної земельної ділянки у зв'язку з будівництвом та обслуговуванням об'єктів інженерної і транспортної інфраструктури в районі Паркової дороги в м. Києві, тобто цивільного права, а отже, суди дійшли помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, передачі її у довгострокову оренду та видачі дозвільних документів та введення в експлуатацію об'єктів інженерної та транспортної інфраструктури з видачею правовстановлюючих документів подальше оспорювання правомірності таких дій має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

У постанові Вищого господарського суду України від 20.04.2016р. у справі №910/31935/15 зазначено, що позовні вимоги у справі № 21-2054а15, є тотожними з вимогами, заявленими у справі № 910/31935/15. За таких обставин, враховуючи висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові від 03.11.2015, прийнятій за результатами розгляду справи № 21-2054а15, висновок суду апеляційної інстанції про скасування ухвали місцевого господарського суду у справі № 910/31935/15 про відмову у прийнятті позовної заяви Заступника прокурора міста Києва на підставі п. 1. ч. 1 ст. 62 ГПК України у зв'язку з підвідомчістю даного спору судам адміністративної юрисдикції з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, колегія визнає правомірним.

Проте у даній справі, спір не стосується правомірності зміни цільового призначення та передачі у довгострокову оренду Товариству земельної ділянки у зв'язку з будівництвом та обслуговуванням об'єктів інженерної і транспортної інфраструктури, тобто цивільного права, а правомірності дій Інспекції щодо видачі Товариству дозвільних документів, а тому він підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, спір за позовом Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний", Державної архітектурно - будівельної інспекції України та Хмельницької районної державної адміністрації в частині позовних вимог про визнання незаконною та скасування реєстрації декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" про готовність об'єкта до експлуатації, яка управлінням Державної архітектурно - будівельної інспекції у Хмельницькій області зареєстрована 17.06.2015 року за №ХМ не підвідомчій господарським судам.

За змістом п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження по справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" та припинення провадження у справі в частині позовних вимог Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації про визнання незаконною та скасування реєстрації декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" про готовність об'єкта до експлуатації, яка управлінням Державної архітектурно - будівельної інспекції у Хмельницькій області зареєстрована 17.06.2015 року за №ХМ на підставі п.1 ч.1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Що стосується заявлених позовних вимог Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" знести за власний кошт самочинно збудований об'єкт - одноповерховий із мансардним поверхом туристичний кемпінг площею 142,02 кв.м. на території лісового масиву (квартал 46) на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району та привести лісову ділянку у межах здійсненої забудови у попередній стан, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положенням статті 84 Земельного кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки-це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи права постійного користування земельною ділянкою, та його державною реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Внаслідок укладення Договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 06.09.2012 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 06.09.2012 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв лісову ділянку площею 2,7 га, розташовану за межами населеного пункту на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району, що підтверджується Актом приймання - передачі, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 18 Земельного кодексу України категорії земель мають особливий правовий режим.

Згідно зі статтею 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 50 Земельного кодексу України визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. (ст. 51 Земельного кодексу України).

Частиною 3 статті 52 Земельного кодексу України передбачено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Згідно з розділом 3 Договору лісова ділянка передається в довгострокове тимчасове користування у рекреаційних цілях.

Сторона 2 зобов'язана, зокрема, використовувати орендовану лісову ділянку відповідно до мети, визначеної у розділі 3 цього договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі (розділ 8 Договору).

Статтею 16 Лісового кодексу визначено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. (стаття 17 Лісового кодексу України)

Відповідно до статті 18 Лісового кодексу України об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року. Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Довгострокове тимчасове користування лісами приватної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок шляхом укладення між власником лісів та тимчасовим лісокористувачем договору, який підлягає реєстрації в органі виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Суб'єктами правовідносин тимчасового користування лісами є: власники лісів або уповноважені ними особи; підприємства, установи, організації, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Тимчасовий лісокористувач не має права передавати лісові ділянки в тимчасове користування іншим особам.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, колегія суддів дійшла висновку про те, що Державне підприємство "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс" є постійним лісокористувачем на підставі Розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №633/2008-р від 24.12.2008 року, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" є тимчасовим лісокористувачем на умовах довгострокового користування - Договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 06.09.2012 року. За таких обставин, на Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" поширюються права і обов'язки, закріплені в статті 20 Лісового кодексу України.

Так, статтею 20 Лісового кодексу України передбачено, що тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право:

1) здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору;

2) за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності;

3) отримувати продукцію і доходи від її реалізації.

Таким чином, на лісову ділянку, відведену у довгострокове тимчасове користування, встановлено обмеження (обтяження) не зводити тимчасові будівлі і споруди без погодження з власником лісу - Хмельницькою обласною державною адміністрацією та постійним лісокористувачем - Державним підприємством "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс".

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" на лісовій ділянці площею 2,7 га у лісовому масиві, яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району (квартал 46), було зведено одноповерховий із мансардним поверхом туристичний кемпінг, ІІ категорії складності, загальною площею 142,02 кв.м., в результаті чого Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області 17.06.2015 року було видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2016р. зобов'язано Відповідача - 1 надати належні та допустимі докази на підтвердження отримання погодження Хмельницької обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс" на будівництво одноповерхового із мансардним поверхом туристичного кемпінгу на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК. (п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Крім того, відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Проте, матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" погодження від власника лісу - Хмельницької обласної державної адміністрації та постійного лісокористувача - Державного підприємства "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс" на будівництво одноповерхового із мансардним поверхом туристичного кемпінгу, загальною площею 142,02 кв.м., на лісовій ділянці площею 2,7 га у лісовому масиві, яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району (квартал 46).

Крім того, матеріали справи також не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості подання доказів, витребуваних Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2016р., як суду першої інстанції, так і апеляційному суду.

В той же час, як встановлено судом, листом №12-08 від 20.08.2015р. Державне підприємство "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс" та листом №05/2-3020 від 29.07.2015 року Департамент екології та природних ресурсів Хмельницької обласної державної адміністрації повідомили, що дозволів, погоджень Товариству з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" щодо розміщення або будівництва об'єкта нерухомості (туристичного кемпінгу) у лісовому масиві, який знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району (квартал 46) не надавали.

Крім того, листом №02-1006 від 27.07.2015 року Хмельницьке обласне управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України повідомило, що дозволів, погоджень управління та ДП ХОСЛАП "Хмельницькоблагроліс" щодо будівництва туристичного кемпінгу не надавали.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що в порушення вимог Лісового кодексу України Товариством з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" на лісовій ділянці площею 2,7 га у лісовому масиві, яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району (квартал 46), було зведено одноповерховий із мансардним поверхом туристичний кемпінг, загальною площею 142,02 кв.м., без отримання погодження з власником лісу - Хмельницькою обласною державною адміністрацією та постійним лісокористувачем - Державним підприємством "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс".

Крім того, доказів наявності розробленого у встановленого порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" збудувало об'єкт нерухомості, останнім суду також не надано.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" зазначив, що такі документи не були отримані останнім.

Статтею 20 Лісового кодексу України передбачено, що тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності.

Статтею 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що благоустрій населених пунктів це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; при цьому до території в розумінні статей 1 та 13 наведеного Закону належать, зокрема, вулиці, проїзди, шляхи, пішохідні доріжки, інші території загального користування.

За частинами 1 та 4 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно з вимогами статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення; розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів"; розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 244 від 21.10.2011 року "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності" встановлено відповідний Порядок, згідно з пунктами 1.3., 1.4. якого тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічними регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту, та повинна мати по зовнішньому контуру площу до 30 м. кв. Відповідно до пунктів 2.1, 2.6, 2.20, 2.21, 2.30, 2.31 вказаного Порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди, що включає, зокрема, схему розміщення, схему благоустрою, ескізи фасадів, технічні умови щодо інженерного забезпечення; відхилення від паспорта прив'язки тимчасової споруди не допускається, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу, розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Як вбачається з Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, виданої Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області 17.06.2015 року, у п.12 зазначено техніко - економічні показники об'єкта, за якими: фундамент: залізобетонні монолітні на армованій монолітній подушці, стіни і перегородки дерев'яні, перекриття дерев'яні, покриття метало черепиця по дерев'яній кроквяні системі, огороджувальні конструкції дерев'яний брус, фасади дерев'яний брус з водостійким лаковим перекриттям.

Таким чином, побудований Товариством з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" об'єкт - одноповерховий із мансардним поверхом туристичний кемпінг, загальною площею 142,02 кв.м. на лісовій ділянці площею 2,7 га у лісовому масиві, яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району (квартал 46), не є тимчасовою спорудою в розумінні вимог чинного законодавства України, оскільки улаштований на фундаменті армованій монолітній подушці.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши обставини справи та проаналізувавши норми чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" своєю діяльністю по будівництву об'єкту нерухомості на лісовій ділянці площею 2,7 га у лісовому масиві, яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району (квартал 46) порушує правовий порядок використання лісів на землях комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, в даному випадку об'єкт нерухомого майна - одноповерховий із мансардним поверхом туристичний кемпінг, загальною площею 142,02 кв.м. на лісовій ділянці площею 2,7 га у лісовому масиві, яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району (квартал 46), який був зведений Товариством з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний", підпадає під поняття самочинного будівництва, оскільки не було отримано погодження від власника лісу та постійного лісокористувача.

Крім того, на вказаній земельній ділянці встановлено обмеження на будівництво лише тимчасових будівель і споруд, необхідних для ведення господарської діяльності, проте в даному випадку збудований об'єкт не є тимчасовою будівлею, а також відсутні докази наявності розробленого у встановленого порядку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, що є порушенням правового порядку використання лісової земельної ділянки.

Згідно приписам частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. (частина 7 статті 376 Цивільного кодексу України)

Доводи апеляційної скарги Відповідача - 1 щодо недоведення прокурором порушення прав інших осіб для можливості застосування частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

У пункті 2 статті 121 Конституції України зазначено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно із статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Пунктом 3 частини 2 статті 20 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів і їх заступників, які звертаються до господарського суду на користь держави. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що в позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави і обґрунтовує необхідність його захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.

Згідно зі статтею 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд вирішує господарські спори у сфері державних закупівель з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про здійснення державних закупівель".

Прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб (ч. 1 ст. 29 ГПК України).

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що землі комунальної власності є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування; пунктом 5 статті 16 зазначеного Закону встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтями 26, 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено повноваження органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів в частині благоустрою, також згідно із частиною 1 статті 73 цього Закону акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах своїх повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до статті 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб'єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства України, а також повноваження прокурора самостійно визначати, в чому полягає порушення інтересів держави й визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, прокурором правомірно подано вказаний позов в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації.

Крім того, зазначені неправомірні дії Відповідачів істотно порушили право держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації як власника спірної лісової земельної ділянки та Державного підприємства "Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Хмельницькоблагроліс", як постійного лісокористувача, на здійснення права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою відповідно до визначеного Лісовим кодексом України правового режиму, а тому доводи апелянта в цій частині також є необгрунтованими.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" знести за власний кошт самочинно збудований об'єкт - одноповерховий із мансардним поверхом туристичний кемпінг площею 142,02 кв.м. на території лісового масиву (квартал 46) на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району та привести лісову ділянку у межах здійсненої забудови у попередній стан є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що судом першої інстанції, крім іншого, правильно зазначено встановлені обставини справи та законодавство, яким вірно керувався суд при прийнятті оскаржуваного рішення, вимоги апелянта щодо скасування рішення є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Сонячний" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016р. у справі №910/12377/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016р. у справі №910/12377/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12377/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

А.І. Тищенко