ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" лютого 2017 р. Справа № 926/4741/16

За позовомДержавної екологічної інспекції у Чернівецькій області
до відповідачаНаціонального природного парку «Черемоський»
простягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу у сумі 59290 грн.
Суддя Швець Микола Васильовичч
Представники :
Від позивачаОСОБА_1, довіреність №1 від 23.01.2017р.
Від відповідачаНе зявився

В С Т А Н О В И В :

Державна екологічна інспекція в Чернівецькій області звернулась з позовом до Національного природного парку «Черемоський» про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу у сумі 59290 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 18.10.2016р. по 20.10.2016р. Державною екологічною інспекцією в Чернівецькій області було проведено планову перевірку Національного природного парку «Черемоський» щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання територій та обєктів природно-заповідного фонду, за результатами якої складено акт. Відповідно до вказаного акту перевірки у кварталі 4 виділ 18 на площі 1,6 га, у кварталі 9 виділ 22 на площі 1,7 га, у кварталі 35 виділ 18 на площі 3,0 га, у кварталі 27 виділ 25 на площі 2,0 га, у кварталі 28 виділ 15 на площі 1,5 га виявлено факт самовільної заготівлі сіна на сіножатях та пасовищах (природні трави). Дана заготівля сіна проводилася працівниками Перкалабського ПНДВ НПП «Черемоський» з порушенням природоохоронного законодавства, а саме без відповідного ліміту на проведення спеціального використання лісових ресурсів на території обєкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення та за відсутності затверджених лісових квитків, а також будь-яких записів у книзі реєстрації лісових квитків на проведення заготівлі сіна в період 2015 року в межах вищевказаних територій.

Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання територій та обєктів природно-заповідного фонду підписаний представниками відповідача без будь-яких зауважень і претензій. Згідно з розрахунком, проведеним Державною екологічною інспекцією у Чернівецькій області у відповідності додатку № 5 до постанови КМУ №541 від 24.07.2013р. «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», розмір шкоди внаслідок вищевказаного порушення становить 59290 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2016р. справу призначено судді Швець М.В.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 28.12.2016р. порушено провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 24.01.2017 р. - 11:00 год.

20.01.2017р. відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву вх. №224, в якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись при цьому на лист Департаменту з питань заповідної справи Міністерства екології та природних ресурсів України №9-91/1388-16 від 16.12.2016р.

23.01.2017р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог за вх. №244.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 24.01.2017р було задоволено заяву позивача (про уточнення позовних вимог) про зміну предмету позову та відкладено розгляд справи в звязку з неявкою представників відповідача на 02.02.2017р. - 10:30 год.

01.02.2017р. позивач через канцелярію суду подав пояснення на відзив вх. № 369.

02.02.2017р. представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав суду .

Відповідач належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи, явку свого представника в судове засідання повторно не забезпечив, проте через канцелярію суду звернувся із клопотанням, в якому просив перенести судове засідання у звязку з відрядженням представника НПП «Черемоський» (вх. № 344 від 31.01.2017р.).

У п. п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Виходячи з вищевикладеного, суд відхиляє доводи відповідача викладені у клопотанні про повторне відкладення справи (відрядження представника), оскільки відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами, та зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.

Державною екологічною інспекцією у Чернівецькій області в період з 18.10.2016р. по 20.10.2016р. було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання територій та обєктів природно-заповідного фонду Національного природного парку «Черемоський».

На підставі проведеної перевірки складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання територій та обєктів природно-заповідного фонду із зазначенням вказаних порушень, який підписаний представниками НПП «Черемоський» без зауважень та заперечень.

Вищезазначеною перевіркою був встановлений факт самовільної заготівлі сіна на сіножатях та пасовищах (природні трави) у кварталі 4 виділ 18 на площі 1,6 га, у кварталі 9 виділ 22 на площі 1,7 га, у кварталі 35 виділ 18 на площі 3,0 га, у кварталі 27 виділ 25 на площі 2,0 га, у кварталі 28 виділ 15 на площі 1,5 га Перкалабського ПНДВ, який ввірений НПП «Черемоський». Заготівля сіна проводилася працівниками Перкалабського ПНДВ НПП «Черемоський» в період 2015 року з порушенням ст. 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», та «Інструкції про застосування порядку установлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 24.01.2008 N 27, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 лютого 2008р. за №117/14808, а саме без відповідного ліміту на проведення спеціального використання лісових ресурсів на території обєкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Вказана заготівля сіна є порушенням ст.ст. 19, 67 Лісового кодексу України, ст. 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та «Інструкції про застосування порядку установлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 24.01.2008р. №27, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 лютого 2008р. за №117/14808.

Згідно статті 67 Лісового кодексу України у порядку спеціального використання можуть здійснюватися такі види використання лісових ресурсів: заготівля деревини; заготівля другорядних лісових матеріалів; побічні лісові користування; використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, потреб мисливського господарства, проведення науково-дослідних робіт. Спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється в межах лісових ділянок, виділених для цієї мети. Порядок та умови здійснення спеціального використання лісових ресурсів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 73 Лісового кодексу України до побічних лісових користувань належать: заготівля сіна, випасання худоби, розміщення пасік, заготівля дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід, лікарських рослин, збирання лісової підстилки, заготівля очерету.

Статтею 69 Лісового кодексу України визначено, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

При цьому, в акті перевірки, встановлено, що на час проведення перевірки відсутні затверджені лісові квитки та будь-які записи у книзі реєстрації лісових квитків на проведення заготівлі сіна в 2015 та 2016 роках в межах вищевказаних територій (підтверджується витягом з журналу обліку лісових квитків НІШ «Черемоський»).

Згідно з розрахунком від 28.11.2016р., проведеним Державною екологічною інспекцією у Чернівецькій області на підставі додатку 5 до постанови КМУ № 541 від 24.07.2013р. «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», розмір шкоди, заподіяної внаслідок вищевказаного порушення, становить 59290 грн.

За приписами ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; збереження територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні, тощо.

У статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 39 наведеного Закону визначено 9 видів ресурсів загальнодержавного значення, в тому числі пунктом є) - природні ресурси в межах територій та обєктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно - заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів визначаються Законом України "Про природно-заповідний фонд України".

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об'єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що території та об'єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об'єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об'єктів.

Статтею 9-1 вищевказаного Закону передбачено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду. Перелік встановлених цим Законом видів використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій та об'єктів природно-заповідного фонду. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, затвердженого центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється на підставі дозволів, що видаються органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища. Порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України. Видача дозволів на спеціальне використання природних ресурсів здійснюється на безоплатній основі. Здійснення господарської та іншої діяльності за декларативним принципом заборонено.

Відповідно до Указу Президента України від 11 грудня 2009 року №1043 створений Національний природний парк «Черемоський», який є обєктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, та має загальну площу 7117,5 га.

Як випливає із змісту п. 2.1. Положення про Національний природний парк «Черемоський», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 27.09.2011 №347, Парк створений з метою збереження цінних природних територій та історико-культурних обєктів, що мають важливе природоохоронне, наукове, естетичне, освітнє, рекреаційне та оздоровче значення.

Пунктом 4.5. Положення визначено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах території Парку здійснюється на підставі дозволів, виданих уповноваженими органами на місцях у галузі охорони навколишнього природного середовища в межах лімітів, встановлених Мінприроди.

Згідно пункту 5.8. Положення, відповідальність за порушення вимог природоохоронного законодавства на території парку несуть особи винні у тому числі у використанні природних ресурсів на території парку з порушенням встановленого порядку.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди міститься у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно встановити в діях відповідача наявність складу цивільного правопорушення, а саме: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; вину заподіювача шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Враховуючи вимоги статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України у вирішенні спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Згідно ст. 64 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність.

Статтею 65 вищезазначеного закону встановлено, що розміри шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд, визначаються на основі кадастрової еколого-економічної оцінки включених до його складу територій та об'єктів, що проводиться відповідно до цього Закону, та спеціальних такс, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови КМУ № 541 від 24.07.2013р. «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду внаслідок самовільної заготівлі сіна (додаток № 5 постанови).

Таким чином, суд дійшов висновку, що самовільна заготівля сіна, здійснена працівниками Перкалабського ПНДВ НПП «Черемоський» без відповідного дозволу, і є тою незаконною, неправомірною дією, внаслідок якої державі завдано збитків, відтак правомірно здійснено розрахунок заявленої до стягнення суми збитків -59290 грн., на підставі такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою КМУ №541 від 24 липня 2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності підлягають зарахуванню до спеціальних фондів державного, обласних та місцевих (сільського, селищного, міського) за місцем скоєння правопорушення.

Пунктом 9.1 Порядку організації роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Державної казначейської служби України № 128 від 09.08.2013р. передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України розподіляються між державним та місцевими бюджетами, зараховуються на аналітичні рахунки, відкриті в Головних управліннях Казначейства на ім'я органу Казначейства за балансовим рахунком 3311 «Кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами» Плану рахунків в розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету.

Щодо поданого відповідачем відзиву на позов № 224 від 20.01.2017р. слід зазначити, що згідно з приписами статті 8 Закону України «Про рослинний світ» - використання природних рослинних ресурсів здійснюється в порядку загального або спеціального використання. У порядку загального використання природних рослинних ресурсів громадяни можуть збирати лікарську і технічну сировину, квіти, ягоди, плоди, гриби та інші харчові продукти для задоволення власних потреб, а також використовувати ці ресурси в рекреаційних, оздоровчих, культурно-освітніх та виховних цілях (стаття 9 Закону України «Про рослинний світ»).

Згідно статті 10 вищевказаного Закону, спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки. За умови додержання вимог законодавства можуть здійснюватися такі види спеціального використання природних рослинних ресурсів: збирання лікарських рослин; заготівля деревини під час рубок головного Користування; заготівля живиці; заготівля кори, лубу, деревної зелені, деревних соків тощо; збирання квітів, ягід, плодів, горіхів, насіння, грибів, лісової підстилки, очерету; заготівля сіна.

Отже, виходячи із змісту наведених статей, діяльність НПП «Черемоський» з заготівлі сіна відноситься до спеціального використання природних ресурсів.

Статтею 39 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено 9 видів ресурсів загальнодержавного значення, в тому числі пунктом є) - природні ресурси в межах територій та обєктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Відповідно до обставин справи, об'єкт, на якому проводилась заготівля сіна є об'єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення з особливим режимом природокористування.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів визначаються спеціальним законом, а саме Законом України «Про природно-заповідний фонд України».

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що території та об'єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об'єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об'єктів. Згідно з наведеним Законом, заготівля сіна є видом використання природних ресурсів територій та обєктів ПЗФ.

В силу вимог ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" - спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, затвердженого центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів,

Одночасно, слід відмітити, що в статті 10 Закону України «Про рослинний світ», на яку посилається відповідач, не йдеться про ліміти спеціального використання природних ресурсів. Натомість, необхідність отримання лімітів На спеціальне використання природних ресурсів загальнодержавного значення Визначена статтею 11 Закону України «Про рослинний світ», згідно якої ліміти Спеціального використання природних рослинних ресурсів загальнодержавного Значення встановлюються на підставі науково обґрунтованих нормативів центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Порядок встановлення лімітів спеціального використання природних рослинних ресурсів загальнодержавного значення затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення закріплено статтею 43 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" - а саме, ліміти використання природних ресурсів встановлюються в порядку, що визначається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, міськими (міст загальнодержавного значення) радами, крім випадків, коли природні ресурси мають загальнодержавне значення. Ліміти використання природних ресурсів загальнодержавного значення встановлюються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України,

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1992р. №459 затверджено Положення про порядок встановлення лімітів використання природних ресурсів загальнодержавного значення, у відповідності до якого ліміти на використання природних ресурсів в межах територій та обєктів Природно-заповідного фонду загальнодержавного значення затверджуються Мінекоресурсів за поданням органів, у віданні яких знаходяться ці природні ресурси на підставі обґрунтовуючих матеріалів, погоджених з відповідними науковими установами і спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері екології та природних ресурсів в Автономній Республіці Крим, державними управліннями екології та природних ресурсів в областях, містах Києві та Севастополі.

Крім того, посилання відповідача у своєму відзиві на лист Департаменту з питань заповідної справи Міністерства екології та природних ресурсів України №9-91/1388-16 від 16.12.2016р. до уваги суду не беруться, оскільки листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами та мають лише інформаційний характер, водночас згідно останнього абзацу зазначеного листа, і сам Департамент дає розяснення щодо необхідності подання в подальшому на затвердження до Мінприроди лімітів на заготівлю сіна для підгодівлі диких тварин.

Одночасно слід зазначити, що відповідно до статті 67 Лісового кодексу України у порядку спеціального використання можуть здійснюватися такий вид використання лісових ресурсів як побічні лісові користування.

Відповідно до статті 73 Лісового кодексу України до побічних лісових користувань належать: заготівля сіна, випасання худоби, розміщення пасік, заготівля дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід, лікарських рослин, збирання лісової підстилки, заготівля очерету.

Статтею 69 Лісового кодексу України визначено, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, а також заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на відповідача з вини якого спір безпідставно доведений до розгляду в судовому порядку.

Враховуючи викладене та керуючись статтями ст. ст. 1, 12, 33, 44, 49, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Національного природного парку «Черемоський» (59100, вул. Українська, 174 А, смт. Путила, Путильського району, Чернівецької області, код 36754760) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області (58003, м. Чернівці, вул. Шевченка, 71 А, код 37978189) шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу в сумі 59290 грн. на рахунок для зарахування коштів, що розподіляються між Державним та місцевим бюджетами: р/р 0202, МФО 856135, назва банку одержувача - УДКСУ у Путильському районі, ОКПО 36754781, код платежу 24062100 (за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища), які перерахувати одержувачам коштів:

- 50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету Шепітської с/р Путильського району Чернівецької області в сумі 29645 грн.;

- 20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 11858 грн.;

- 30 відсотків до Державного бюджету України в сумі 17787 грн.

3. Стягнути з Національного природного парку «Черемоський» (59100, вул. Українська, 174 А смт. Путила, Путильського району, Чернівецької області, код 36754760) на користь Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області (58003, м.Чернівці, вул.Шевченка,71А, ) 1378 грн. судового збору, сплаченого державною екологічною інспекцією у Чернівецькій області при подачі позовної заяви в суд на рахунок Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області: р/р 1096, МФО 856135, Державна казначейська служба України м. Київ, код 37978189.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

«Повне рішення складено 03.02.2017 року»

Суддя ОСОБА_2