ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

02 лютого 2017 року Справа № 5011-57/4901-2012

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Корнілової Ж.О., Могил С.К.
перевіривши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ і К"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 11.06.14
у справі№ 5011-57/4901-2012
господарського судуміста Києва
за позовомЗаступника військового прокурора Центрального гарнізону в інтересах держави в особі: 1)Міністерства оборони України, 2)Державного підприємства "Укроборонпостачальник"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ і К"
третя особаРегіональне відділення фонду державного майна України по м. Києву
провизнання права власності, виділ частки у спільному майні та витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

Подана касаційна скарга не може бути розглянута Вищим господарським судом України, з огляду на наступне.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.07.14 касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ і К" була повернута скаржнику без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.1113 ГПК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 26.09.14 касаційну скаргу вдруге повернуто без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.1113 ГПК України, з підстав звернення з касаційною скаргою з порушенням строку та необґрунтованим клопотанням про його поновлення.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.11.14 у прийнятті касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ і К" було відмовлено на підставі ст.ст.107, 1113 ГПК України, оскільки нормами ГПК України не передбачена можливість повторного звернення з касаційною скаргою у разі її повернення на підставі п.5 ч.1 ст.1113 ГПК України (що мало місце у даному випадку).

16.12.16 (більше ніж через два з половиною роки) скаржник вчетверте звертається до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку. Обґрунтовуючи клопотання, скаржник посилався на те, що строк для подачі касаційної скарги був пропущений через усунення скаржником обставин, що стали підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Проте, діюче процесуальне законодавство не допускає довільного, не обмеженого у часі перегляду судових рішень.

Відповідно до ст.107 ГПК України особи, які не брали участі в справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на, зокрема рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Згідно із ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

При цьому відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], №28342/95, п.61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22- 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.06 у, п.п.37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.10).

У п.41 Рішення від 03.04.08 "Пономарьов проти України" суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

По відношенню до особи, яка не реалізувала право на подачу касаційної скарги у визначений строк з поважних причин, викликаних об'єктивними і не залежними від заявника обставинами, застосовуються правила ст.53 ГПК України.

Стаття 53 ГПК України передбачає оцінку господарським судом касаційної інстанції при вирішенні питання про відновлення строку обґрунтованості доводів особи, яка клопоче про таке відновлення, з метою запобігання зловживанню при оскарженні судових актів.

Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник поважних причин попуску строку на касаційне оскарження вкотре не наводить. При цьому, положення ст.112 ГПК України чітко визначають підстави для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами, зокрема, серед яких є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Всупереч зазначеному, скаржником не наведено жодних об'єктивно-мотивованих підстав, що унеможливили вчасного усунення недоліків касаційної скарги та повторного звернення до ВГСУ впродовж більше ніж два з половиною роки. Суд касаційної інстанції зауважує, що поновлення розгляду справ за нововиявленими обставинами можливе за умови відсутності зловживань сторін і не суперечить положенням Конвенції як таке.

Оскільки підстав для відновлення строку на оскарження суд касаційної інстанції не має, він позбавлений можливості розгляду справи по суті щодо законності та обгрунтованості судового акту, прийнятого попередньою інстанцією.

Таким чином, Вищий господарський суд України вважає, що оскарження постанови апеляційного господарського суду залежала виключно від вольових та юридично грамотних дій самого скаржника, а докази, які свідчили б про обґрунтованість доводів касаційна скарга та її додатки не містять.

Касаційна інстанція зазначає, що відповідно до ч.3 ст.1113 ГПК України після усунення обставин, зазначених лише у п.п.1, 2, 3, 4 і 6 ч.1 цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу в загальному порядку. Таким чином, наведена норма не передбачає можливості повторного, а тим паче безкінечного, звернення з касаційною скаргою у разі повернення касаційної скарги на підставі п.5 ч.1 ст.1113 ГПК України (що мало місце у даному випадку). Тому у прийнятті касаційної скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.107 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ і К" у прийнятті касаційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.04.14 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.06.14 зі справи №5011-57/4901-2012.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді Ж.О. Корнілова

С. К. Могил