ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017 р. Справа № 917/1984/16

за позовом Комунального підприємства "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради, 36002, м. Полтава, пров. Чайковського, 5

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, 36002, АДРЕСА_1

про стягнення 6 931,65 грн

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення 6 931,65 грн. заборгованості за договором оренди №1Р-427 торговельного місця №427 сектору - 1 від 01.11.2011 року, а саме: 6546,21грн. - сума основного боргу, 385,44 грн. - пеня.

06.02.2017 до суду надійшла заява, відповідно до якої позивач просить суд провести розгляд справи за відсутності представника КП "Полтава-сервіс", в зв"язку з перебуванням останнього у відрядженні. Позивачем до вказаної заяви долучено детальний помісячний розрахунок суми основного боргу, пені та копії банківських виписок.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов"язань за Договором оренди №1Р-427 торговельного місця №427 сектору - 1 від 01.11.2011 року.

Відповідач в судове засідання не з"явився, докази отримання ним ухвали від 24.01.2017 року станом на 02.02.2017 року до суду не повертались.

Ухвала суду від 15.12.2016 року про порушення провадження у справі, яка направлялася на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві: 36002, АДРЕСА_1, повернулася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місце проживання: ОСОБА_1 є АДРЕСА_2, 36002, тобто адреса, на яку направлялася ухвала суду.

За даними спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.01.2017р. відповідач - ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 23.12.2016р. (а.с.29-32).

Згідно п. 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою-сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Так, як відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на час порушення провадження справи від 15.12.2016р. мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, то відсутні підстави для припинення провадження у справі.

Оскільки строк вирішення спору закінчується, спір підлягає вирішенню по суті за наявними в справі матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради "Про організацію міського комунального ринка "Речовий" на земельній ділянці у кварталі обмеженому вулицями Фрунзе, Чапаєва, ОСОБА_2, Шевченка"" від 03.08.2011р. №225 організовано міський комунальний ринок "Речовий" на земельній ділянці територіальної громади міста Полтави у кварталі обмеженому вулицями Фрунзе, Чапаєва, ОСОБА_2, Шевченка, за виключенням земельних ділянок під об"єктами нерухомого майна, які належать іншим юридичним або фізичним особам (а.с.6).

Згідно пункту 2 вказаного рішення організацію та забезпечення створення належних умов для провадження торговельної діяльності на ринку згідно із Правилами торгівлі на ринках доручено суб"єкту господарювання - Комунальному підприємству "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради (позивачу по справі).

Пунктом 3.3 вищезазначеного рішення, позивача зобов'язано забезпечити укладання за заявами підприємців договорів оренди торговельних місць.

В матеріалах справи знаходяться заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 22.11.2011року, адресована Комунальному підприємству "Полтава-сервіс" про укладення з нею договору оренди торгового місця (а.с.12).

01.11.2011 року між Комунальним підприємством "Полтава-Сервіс" Полтавської міської ради (позивач по справі; орендодавець за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач по справі; орендар за договором) укладено Договір №1Р-427 оренди торгівельного місця (далі - Договір оренди) (а.с.9-10).

Предметом даного договору є торговельне місце сектору 1 №427 загальною площею 4 кв. м., що розташоване на території комунального ринку "Речовий" за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 34-а.

За даним Договором оренди орендодавець (позивач по справі) надає орендарю (відповідачу по справі) торговельне місце у тимчасове платне користування для провадження торговельної діяльності (п.п. 1.1. Договору).

Орендар набуває права користування об'єктом оренди з дня підписання договору (п. 1.4. Договору оренди) та використовує об'єкт оренди виключно для здійснення роздрібної торгівлі та надання послуг населенню (п.1.5. Договору оренди).

Вказаний Договір оренди укладено строком на 59 місяців та діє з 01.11.2011р. по 27.09.2016р. включно (п.7.1. Договору оренди).

Відповідно до положень ст. 283, 286 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі і строки її внесення визначаються в договорі.

Так при укладенні Договору оренди сторони домовились про наступне:

- орендна плата за об'єкт оренди становить 234,76грн. за місяць в.т.ч. ПДВ (п.п. 4.1. Договору);

- орендна плата обчислюється на підставі розрахунку згідно з додатком до Договору та вноситься до 25 числа місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата.

Орендна плата підлягає сплаті незалежно від результатів провадження господарської діяльності орендаря (п. 4.2 Договору).

Як вказує позивач, що в порушення умов договору та норм чинного законодавства, відповідач взяті на себе зобов'язання в частині сплати орендної плати, належним чином не виконував, в зв'язку з чим за період з січня 2014р. по березень 2015р. та з вересня 2014 по 27 вересня 2016 року включно утворилася заборгованість по орендній платі у сумі 6546,21 грн. (розрахунок заборгованості з помісячною розбивкою в матеріалах справи (а.с.14).

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 6546,21 грн., яку і просить позивач стягнути.

Крім того, в зв"язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору нараховано та заявлено до стягнення 385,44 грн. - пені за загальний період з 25.11.2015 року по 08.12.2016 року (розрахунок арк. с.15).

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів сплати орендних платежів відповідачем суду не подано.

Отже, на підставі матеріалів справи, поданих доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу за договором оренди торговельного місця в сумі 6546,21 грн. з січня 2014р. по березень 2015р. та з вересня 2014 по 27 вересня 2016 року обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Пункт 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, застосовуються та підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Пунктом 6.4. Договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасної оплати орендарем орендної плати та витрат за комунальні послуги та/або у разі несвоєчасного повернення орендарем з оренди торгівельного місця, останній сплачує орендодавцю пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день такої несплати.

Позивачем заявлено до стягнення 385,44грн. пені за період з 25.11.2015 року по 08.12.2016 року (розрахунок пені по кожному платежу окремо в матеріалах справи, а.с. 15), яка підлягає задоволенню в межах заявленої суми, оскільки її розмір та період нарахування не суперечить вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 32-33, 43,49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1, (36002, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради (пров. Чайковського, 5, м. Полтава, 36002; ; р/р в АБ "Полтава-банк"; МФО 331489) 6546,21 грн. заборгованості за Договором оренди №1Р-427 торговельного місця №427 сектору-1 від 01.11.2011р., 385,44 грн. пені, 1378,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Суддя С.В. Погрібна