КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Справа№ 910/13700/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Смірнової Л.Г.

при секретарі: Верьовкін С.С.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-нідерландського підприємства з іноземними інвестиціями "Безпека меду"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016р.

по справі № 910/13700/16 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-нідерландського підприємства з іноземними інвестиціями "Безпека меду"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

1) Фонд гарантування вкладів фізичних

2) ОСОБА_2

про стягнення 10 268 433,24 грн.,-

за участю представників сторін

від позивача: Горобець Р.В. (дов. № 3-243110/97 від 10.01.2017 р.);

від відповідача 1: Сопільняк Д.В. (дов. від 01.05.2014 р.);

від відповідача 2: Кулик А.М. (дов. від 08.08.2016 р.);

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про солідарне стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія «ФК Факторинг» (відповідач 1) та товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-нідерландського підприємства з іноземними інвестиціями «Безпека меду» (відповідач 2) заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію № 1502-14 від 11.04.2014 р. в розмірі 8 873 871,44 грн., з яких 7 311 124,20 грн. - сума простроченої заборгованості по кредиту, 989 352,88 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам, 573 394,36 грн. - пеня за прострочення заборгованості по кредиту та відсоткам.

21.09.2016 р. через відділ документального забезпечення господарського суду міста Києва надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 10 268 433,24 грн. заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію №1502-14 від 11.04.2014 р. з яких: 7 311 124,20 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 1 666 816,26 грн. - сума простроченої заборгованості по відсотках, 1 290 492,78 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.09.2016 р. залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних та ОСОБА_2.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2016 р. у справі № 910/13700/16 позов публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено повністю: стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК ФАКТОРИНГ» та товариства з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-нідерландське підприємство з іноземними інвестиціями «Безпека меду» на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 7 311 124,20 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 1 666 816,26 грн. простроченої заборгованості по відсоткам, 1 114 906,93 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 175 585,85 грн. пені за прострочення сплати відсотків.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти позичальнику - ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ", тоді як позичальник свої зобов'язання в частині своєчасного повернення банку кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом у розмірах та терміни, передбачених умовами кредитного договору не виконував. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що підписавши 10.04.2015 р. додаткову угоду до договору поруки, відповідач 2 засвідчив, що ознайомлений з умовами кредитного договору станом на 10.04.2015 р., в тому числі і з відсотковими ставками, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що порука не є припиненою, а твердження відповідача 2, викладені у відзиві на позовну заяву, є безпідставними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю спільне українсько-нідерландське підприємство з іноземними інвестиціями "Безпека меду" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016 р. у справі № 910/13700/16 в частині солідарного стягнення сум заборгованості з апелянта та прийняти нове рішення, яким відмовити в цій частині повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення в частині солідарного стягнення з відповідача 2 коштів на користь позивача є незаконним і підлягає скасуванню оскільки при укладені договору поруки 17.04.2014 р. відповідач 2, як поручитель, був ознайомлений з умовами договору про відновлювальну кредитну лінію від 11.04.2014 р., в тому числі з п. 3.1. кредитного договору, який визначав відсоткові ставки за користування кредитом. Проте, як зазначає апелянт, таке ознайомлення мало місце станом на дату укладення договору поруки (17.04.2014 р.). Окрім того зазначив, що в подальшому до договору поруки укладались додаткові угоди у зв'язку із зменшенням ліміту кредитної лінії та зміною валюти кредиту. Зазначив також, що про укладення додаткових угод до договору поруки, відповідно до яких змінювались відсоткові ставки за користування кредитом йому не повідомлялось.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2016 р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-нідерландського підприємства з іноземними інвестиціями "Безпека меду" прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/13700/16.

05.12.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відхилити апеляційну скаргу відповідача 2 та залишити без змін рішення господарського суду міста Києва по справі № 910/13700/16 від 06.10.2016 р.

06.12.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від третьої особи 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа 1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016 р. у справі № 910/13700/16 - без змін.

13.01.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача 2 надійшли письмові пояснення.

17.01.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли письмові пояснення.

27.01.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли письмові пояснення.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 07.02.2017 р. представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016 р. без змін.

В судовому засіданні 07.02.2017 р. представник відповідача 1 залишив розгляд апеляційної скарги на розсуд суду.

В судовому засіданні 07.02.2017 р. представник відповідача 2 просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016 р. - скасувати частково.

Представники третіх осіб 1 та 2 у судове засідання 07.02.2017 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників третіх осіб 1 та 2 за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.04.2014 р. між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - банк, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія «ФК Факторинг» (далі - позичальник, відповідач 1) укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 1502-14 (номер договору в редакції додаткової угоди від 11.04.2014 р.) (далі - кредитний договір, том 1, а.с. 14), відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 400 000 євро, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком зниження кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 10 квітня 2015 року і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору.

Для обліку коштів, що надаються за рахунок кредитної лінії, банк відкриває позичковий рахунок № 2062.5.090775.011.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в подальшому позивачем та відповідачем 1 були внесені зміни та доповнення до кредитного договору згідно із додатковими угодами від 30.05.2014 р., 11.06.2014 р., 01.07.2014 р., 18.09.2014 р., 15.01.2015 р., 10.04.2015 р., 21.04.2015 р.

Пунктом 1.1. кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 21.04.2015 р. до кредитного договору) сторони погодили, що банк відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 8 087 485,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком зниження кредитної лінії (додаток № 5 до кредитного договору) з кінцевим строком погашення, зазначеним в п. 2.4 цього договору та сплатою за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору.

Для обліку коштів, що надаються за рахунок кредитної лінії, банк відкриває позичковий рахунок № 2062.2.090775.014.

На виконання умов кредитного договору позивачем було надано позичальнику кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами № 27728 від 23.04.2014 р. на суму 111 000,00 євро, що еквівалентно 1 765 710,86 грн. та № 34108 від 11.06.2014 р. на суму 9 446 000,00 грн. (том 1, а.с. 118-119).

Згідно з п. 2.1 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 10.04.2015 р., видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк по 07.04.2016 р. по письмових заявках позичальника, за згодою банку, шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, якщо інше не вказано в письмовій заявці.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 21.04.2015 р., позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти банку згідно з Графіком зниження кредитної лінії (додаток № 5 до кредитного договору) з кінцевим строком погашення до 08.04.2016 р., шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Положеннями п. 3.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 10.04.2015 р.) встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: з 30.05.2014 р. по 09.04.2015 р. - 8% річних, з 10.04.2015 р. до строку повернення кредиту - 16% річних; у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії, зазначеним в п. 2.4 договору, 32% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом; 32% річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 2.4 договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в пункті 4.5, 6.1 договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 11.06.2014 р.), розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок позичальника. Розрахунок процентів за день видачі здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок процентів здійснюється виходячи з 365 днів в році (366 днів у високосному році), в місяці - за календарем.

Нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно) (п. 3.4. кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 11.06.2014 р.).

17.04.2014 р. між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - кредитор, позивач) та товариством обмеженою відповідальністю спільним українсько-нідерландським підприємством з іноземними інвестиціями "Безпека меду" (далі - поручитель, відповідач 2), товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" (далі - боржник, відповідач 1) було укладено договір поруки № 278 та в подальшому між сторонами вносились зміни додатковими угодами від 30.05.2014 р., 11.06.2014 р., 10.04.2015 р.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки (в редакції додаткової угоди від 10.04.2015 р.) поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за договором про відновлювальну кредитну лінію № 1502-14 від 11.04.2014 р., укладеним між кредитором та боржником, згідно з яким боржнику надано кредит в розмірі 8 266 500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткових ставок, зазначених у п. 3.1 кредитного договору.(а.с.75 том 1).

Згідно з п. 1.3 договору поруки (а.с.68-70 том 1), поручитель свідчить, що він ознайомлений з кредитним договором та згоден з його умовами.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору поруки, у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором , боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. за основним боргом, щомісячними відсотками та підвищеними відсотками, за оплату комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та відсоткам, а також за відшкодування всіх збитків.

02.07.2016 р. позивач звернувся до відповідачів з вимогою (повідомленням) № 24.2.2/393 від 23.06.2016 р., у якій вимагав негайного усунення порушень та виконання зобов'язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором. (Том 1, а.с. 77-79).

Зазначена вимога була отримана відповідачем-1 04.07.2016 р. та відповідачем-2 05.07.2016 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, проте залишена позичальником та поручителем без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення з останніх 10 268 433,24 грн., з яких 7 311 124,20 грн. - сума простроченої заборгованості по кредиту, 1 666 816,26 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам, 1 290 492,78 грн. - пеня за прострочення заборгованості по кредиту та по відсоткам.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти позичальнику - ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ", тоді як позичальник свої зобов'язання в частині своєчасного повернення банку кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом у розмірах та терміни, передбачених умовами кредитного договору не виконав. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що підписавши 10.04.2015 р. додаткову угоду до договору поруки, відповідач 2 засвідчив, що ознайомлений з умовами кредитного договору станом на 10.04.2015, в тому числі і з відсотковими ставками, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що порука не є припиненою, а твердження відповідача 2, викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставними.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції частково не погоджується з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем 1 та відповідачем 2 грошового зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування кредитними коштами та нарахованої пені.

Договір, укладений між позивачем та відповідачем1 є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Матеріалами справи належним чином підтверджується факт надання позивачем відповідачу 1 - ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" грошових коштів шляхом їх перерахування на рахунки відповідача 1, відкриті в публічному акціонерному товаристві "Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами (том 1, а.с. 118-119).

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач 1 свої зобов'язання в частині своєчасного повернення банку - позивачу кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом у розмірах та терміни, передбачених умовами кредитного договору не виконував.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, оскільки позичальником - ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" було порушено п. 2.4. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 21.04.2015 р., а саме в строк до 08.04.2016 р. не повернуто кредитні кошти банку згідно з графіком зниження кредитної лінії та відповідно було порушено зобов'язання за кредитним договором в частині сплати процентів, що підтверджується матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача 1 виникла прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 7 311 124,20 грн. та прострочена заборгованість по відсоткам у розмірі 1 666 816,26 грн.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

За приписами п. 7.1 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 11.06.2014 р., за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 1.1., 2.4., 2.5., 3.4., 3.6., 4.5., 6.1., 8.3. цього договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим договором.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки відповідач 1 взяті на себе зобов'язання з своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконував, колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, здійснений за загальний період з 15.03.2016 р. по 14.09.2016 р. за несвоєчасне повернення кредиту та за загальний період з 15.03.2016 р. по 14.09.2016 р. за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, погоджується з висновком суду першої інстанції про правильність нарахування позивачем пені у сумі 1 114 906,93 грн. за несвоєчасну сплату кредиту та 175 585,85 грн. за несвоєчасну сплату відсотків.

Задовольняючи позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідача 1 та відповідача-2 10 268 433,24 грн., з яких 7 311 124,20 грн. - сума простроченої заборгованості по кредиту, 1 666 816,26 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам, 1 290 492,78 грн. - пеня за прострочення заборгованості по кредиту та по відсоткам, суд першої інстанції зазначив, що зміна розміру відсотків за користування кредитом була погоджена між банком та позичальником шляхом укладення додаткової угоди від 10.04.2015 р., В той же час, між банком та поручителем 10.04.2015 р. укладено Додаткову угоду до Договору поруки, в якій зазначено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1502-14 від 11.04.2014, укладеним між кредитором та боржником, згідно з яким боржнику надано кредит в розмірі 8 266 500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткових ставок, зазначених у п. 3.1 кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підписавши 10.04.2015 р. додаткову угоду до договору поруки, відповідач 2 засвідчив, що ознайомлений з умовами кредитного договору станом на 10.04.2015 р., в тому числі і з відсотковими ставками та зазначив, що порука не є припиненою.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання

Як вже зазначалось, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 17.04.2014 р. між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та товариством обмеженою відповідальністю Спільним українсько-нідерландським підприємством з іноземними інвестиціями "Безпека меду" було укладено договір поруки № 278 (а.с.68-70 том1).

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1502v-14 від 11.04.2014 р., укладеним між кредитором та боржником, згідно з яким боржнику надано кредит в розмірі 400 000 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткових ставок, зазначених у п. 3.1 кредитного договору.

Згідно з пунктами 2.1., 2.2. договору поруки, у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором , боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. за основним боргом, щомісячними відсотками та підвищеними відсотками, за оплату комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та відсоткам, а також за відшкодування всіх збитків.

Відповідно до п. 1.3 договору поруки, поручитель свідчить, що він ознайомлений з кредитним договором та згоден з його умовами.

Як вбачається з п. 1.1. забезпеченого порукою кредитного договору, банк відкриває позичальникові кредитну лінію за загальну суму загальну суму 400 000 євро, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком зниження кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 10 квітня 2015 року і сплати за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору. Для обліку коштів, що надаються за рахунок кредитної лінії, банк відкриває позичковий рахунок № 2062.5.090775.011.

В подальшому, додатковими угодами від 30.05.2014 р., 11.06.2014 р., 01.07.2014 р., 18.09.2014 р., 15.01.2015 р., 10.04.2015 р., 21.04.2015 р. були внесені зміни та доповнення до договору про відновлювальну кредитну лінію, та, окрім іншого, вносились зміни до п. 1.1. кредитного договору в частині зміни валюти та суми кредиту та змінювався номер кредитного договору (з 1502v-14 на 1502-14).

Додатковою угодою від 10.04.2015 р., окрім іншого, також було внесено зміни до п. 2.4. кредитного договору, а саме збільшено кінцевий строк погашення до 08.04.2016 р.

Як вбачається з п. 3.1. кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: з дати видачі кредиту до строку повернення кредиту, вказаному в п.1.1. даного договору - 12 % річних; у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії, зазначеним в п. 1.1 договору, 24% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом; 24% річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1. договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в пункті 4.5, 6.1 договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

У зв'язку зі змінами валюти і суми кредиту, до зазначеного пункту кредитного договору додатковими угодами від 30.05.2014 р., 11.06.2014 р., 01.07.2014 р., 18.09.2014 р., 15.01.2015 р., 10.04.2015 р. (том 1, а.с. 29-67) також були внесені зміни в частині процентної ставки.

Відповідно до додаткової угоди від 30.05.2014 р. відсоткова ставка відповідно до п. 3.1. кредитного договору становила:

За користування кредитними коштами, які обліковуються на рахунках:

- з дати видачі кредиту до строку повернення кредиту - 12 % (у Євро);

- з 30.05.2014 р. до строку повернення кредиту - 8 % (у гривнях);

За кредитом у національній валюти України - 16 % річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в п. 2.5. цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що в казані в п.п. 4.5., 6.1. цього договору до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом; за кредитом у Євро - 24% річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в п. 2.5. цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п. 4.5., 6.1. цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

У разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток 2 до цього договору) - за кредитом у національній валюті України - 16 % річних від суми невиконаного своєчасного зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом; за кредитом в Євро - 24 % річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в п. 2.5. цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п. 4.5., 6.1. цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості (том 1., а.с. 33).

Відповідно до додаткової угоди від 11.06.2014 р. відсоткова ставка відповідно до п. 3.1. кредитного договору становила:

- 8 % річних за період з дня надання до терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 2.4. цього договору;

- у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії, зазначеної в п. 2.4. цього договору - 16 % річних від суми невиконаного своєчасного зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом; 16 % річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 2.4. цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п. 4.5., 6.1. цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до додаткової угоди від 01.07.2014 р. відсоткова ставка відповідно до п. 3.1. кредитного договору становила:

- з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 р. (включно) - 8 % річних; з 01.10.2014 р. до строку повернення кредиту, вказаного в п. 1.1. договору - 10,25 % річних;

- у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії, зазначеної в п. 2.4. цього договору - 20,50 % річних від суми невиконаного своєчасного зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом; 20,50 % річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 2.4. цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п. 4.5., 6.1. цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до додаткової угоди від 18.09.2014 р. відсоткова ставка відповідно до п. 3.1. кредитного договору становила:

- з 01.10.2014 р. по 15.01.2015 р. (включно) - 8 % річних; з 16.01.2015 р. до строку повернення кредиту, вказаного в п. 1.1. договору - 10,25 % річних;

- у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії, зазначеної в п. 2.4. цього договору - 20,50 % річних від суми невиконаного своєчасного зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом; 20,50 % річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 2.4. цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п. 4.5., 6.1. цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до додаткової угоди від 15.01.2015 р. відсоткова ставка відповідно до п. 3.1. кредитного договору становила:

- з 30.05.2014 р. до строку повернення кредиту, вказаного в п. 1.1. договору - 8 % річних;

- у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії, зазначеної в п. 2.4. цього договору - 16 % річних від суми невиконаного своєчасного зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом; 16 % річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 2.4. цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п. 4.5., 6.1. цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до додаткової угоди від 10.04.2015 р. відсоткова ставка відповідно до п. 3.1. кредитного договору становила:

- з 30.05.2014 р. до 09.04.2015 р. - 8 % річних; з 10.04.2015 р. до строку повернення кредиту, вказаного в п. 1.1. договору - 16 % річних;

- у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії, зазначеної в п. 2.4. цього договору - 32 % річних від суми невиконаного своєчасного зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом; 32 % річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 2.4. цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п. 4.5., 6.1. цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, до кредитного договору позивачем та відповідачем 1 було укладено 5 додатків, якими встановлювались графіки зниження ліміту кредитної лінії.

Отже, додатковою угодою від 10.04.2015 р. позивачем та відповідачем 1 було збільшено процентну ставку до 8 %/16 % річних у відповідності до літ. А) п. 3.1. кредитного договору та до 32 % у відповідності до літ. В) та С) п. 3.1. кредитного договору.

Крім того, додатковою угодою від 10.04.2015 р. також був збільшений строк погашення кредиту до 08.04.2016 р. (п. 2.4. кредитного договору).

Досліджуючи умови кредитного договору та додаткових угод до нього, колегія суддів прийшла до висновку, що на протязі виконання договору про відновлювальну кредитну лінію № 1502-14 від 11.04.2014 р. позивачем та відповідачем 1 змінювалась валюта кредиту, процентна ставка та збільшувався строк погашення кредиту.

Згідно з п. 4.4. договору поруки внесення змін і доповнень до кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем.

Таким чином, в договорі поруки чітко визначена необхідність, у разі внесення змін і доповнень до кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, узгодження зазначених змін з поручителем.

30.05.2014 р. та 11.06.2014 р. між позивачем, відповідачем 1 та відповідачем 2 були укладені додаткові угоди до договору поруки № 278, якими були внесені зміни до п. 1.1. договору поруки, якими змінено лише номер кредитного договору (з 1502v-14 на 1502-14), валюту та суму кредиту. З зазначених додаткових угод не вбачається, що поручитель був ознайомлений з зі змінами і доповненнями, внесеними додатковими угодами 30.05.2014 р., 11.06.2014 р., 01.07.2014 р., 18.09.2014 р., 15.01.2015 р., 10.04.2015 р., в частині збільшення процентної ставки та збільшення строку погашення кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (постанова Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 6-701цс15).

За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя).

У постанові Верховного Суду України від 05.06.2013 р. у справі № 6-43цс13 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов'язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає доводи позивача та вважає необґрунтованим рішення першої інстанції про те, що згідно із п. 2.2 договору поруки поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за боржника в тому самому об`ємі, що й боржник, в тому числі по основному зобов`язанню, сплаті щомісячних процентів та підвищених процентів, сплати комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та процентам та сплату всіх збитків (як доказ погодження поручителя на збільшення його обсягу відповідальності без необхідності отримання додаткової згоди), оскільки п. 4.4 договору поруки чітко визначено про необхідність погодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг його відповідальності.

Як вже зазначалось, згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу).

За вимогами частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Отже, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору (підпункти 1.1. та 1.3. пункту 1, підпункт 2.2. пункту 2 договору поруки) є безпідставним, оскільки підпунктом 4.4. пункту 4 договору поруки чітко визначена необхідність узгодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, унаслідок яких збільшується відповідальність останнього. Порушення цих умов відповідно до частини першої статті 559 ЦК України тягне припинення поруки.

Зазначена вище позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 25.09.2013 р. у справі № 6-97цс13.

Враховуючи вищевикладене та встановивши, що внесені додатковими угодами до кредитного договору, а саме додатковою угодою від 10.04.2015 р., зміни призвели до збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами та періоду нарахування процентів за користування кредитними коштами та, як наслідок, до збільшення загальної суми таких процентів, а відтак і до збільшення і відповідальності поручителя, а також врахувавши відсутність доказів, які б свідчили, що поручитель був обізнаний із умовами додаткової угоди від 10.04.2015 р. та попередніх додаткових угод від 30.05.2014 р., 11.06.2014 р., 01.07.2014 р., 18.09.2014 р., 15.01.2015 р., і надавав згоду на їх укладення, колегія суддів дійшла висновку, що порука товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-нідерландського підприємства з іноземними інвестиціями "Безпека меду" за договором поруки № 278 від 17.04.2014 р. припинилась на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто, порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України в постанові від 20.04.2016 р. у справі №6-2662цс15).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача-1 10 268 433,24 грн., з яких 7 311 124,20 грн. - сума простроченої заборгованості по кредиту, 1 666 816,26 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам, 1 290 492,78 грн. - пеня за прострочення заборгованості по кредиту та по відсоткам

Місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016р. підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-нідерландського підприємства з іноземними інвестиціями "Безпека меду" на рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року у справі № 910/13700/16 задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року у справі № 910/13700/16 скасувати в частині солідарного стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-нідерландського підприємства з іноземними інвестиціями "Безпека меду" простроченої заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості по відсоткам, пені та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до відповідача 1 - товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 120, офіс 17, код 36352420) на користь публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 60, код 09807856) 7 311 124,20 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 1 666 816,26 грн. простроченої заборгованості по відсоткам, 1 114 906,93 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 175 585,85 грн. пені за прострочення сплати відсотків.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 120, офіс 17, код 36352420) на користь публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 60, код 09807856) 154 026,50 грн. витрат зі сплати судового збору.

В позовних вимогах до відповідача 2 - товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-нідерландського підприємства з іноземними інвестиціями "Безпека меду" відмовити повністю.»

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 60, код 09807856) на користь товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-нідерландського підприємства з іноземними інвестиціями "Безпека меду" (25006, Кіровоградська обл., м. Кіровоград, вул. Пашутінська, буд. 22, кв. 21, код 36904996) 84 714,58 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/13700/16 повернути господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Смірнова