КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р. Справа№ 925/1067/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Остапенка О.М.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

апелянт: не з'явився;

від Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами": Молчанов В.П. (керівник, відповідно до запису в ЄДРПОУ),

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Черкаської області від 25.10.2016

у справі № 925/1067/16 (Суддя Довгань К.І)

за позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "УМІГ Мьюзік"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення 29 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.10.2016 у справі № 925/1067/16 позов задоволено повністю; стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" 14 500 (чотирнадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. компенсації; стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМІГ Мьюзік" 14 500 (чотирнадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. компенсації; вирішено інші процесуальні питання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 25.10.2016 у даній справі повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити Приватній організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМІГ Мьюзік" у задоволенні заявлених позовних вимог, стягнути з Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" витрати по сплаті державного мита.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, її розгляд призначено на 08.02.2017.

03.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

У зв'язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 925/1067/16 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Остапенко О.М., Верховець А.А. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання 08.02.2017 апелянт не з'явився. Про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення представників сторін не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому, господарський суд виходить з того, що у даному випадку апелянт не позбавлений права і можливості забезпечити, за необхідності, участь у судовому засіданні представника, згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 ГПК України. Неможливість розгляду справи без участі апелянта підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. До вказаного вище клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги апелянтом не подано будь-якого доказу, який би підтверджував факт перебування апелянта за кордоном та необхідність участі представника апелянта у судовому засіданні, підстави неможливості розгляду апеляційної скарги без його участі не доведено суду.

Зважаючи на викладене, клопотання апелянта про відкладення розгляду апеляційної скарги задоволенню не підлягає.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта, за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011.

Між приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Організація) і товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна (далі - позивач 1) (як видавником) 24.01.2014 укладений Договір № АВ-24012014/01 про управління майновими авторськими правами (далі - "Договір").

Відповідно до п. 2.1 Договору, Видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на об'єкти таких прав: зокрема, дозволяти або забороняти використання об'єктів авторського права третіми особами. Надання повноважень на колективне управління правами передбачає: укладання Організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третіми особами, збір винагороди, її розподіл та виплату (п. 2.2.). Території управління - Україна (п. 2.5., п. 6, Додаток № 1).

Відповідно до п. 5 Договору встановлений вид (спосіб використання) щодо об'єктів переданих в управління - а саме, публічне виконання.

Згідно з п. 9.2.1., 9.4. Договору, у випадку виявлення порушень прав, Організація має праве пред'являти заяви, претензії, здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права - без узгодження із Видавником.

Відповідно до п. 12 - Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє безстроково.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" надана декларація, відповідно до якої заявлена наявність майнових авторських прав щодо музичних творів згідно переліку:

«2. Назва товару ІНФОРМАЦІЯ_1. Автор музики ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9. Автор тексту ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9. Виконав ОСОБА_7»

Згідно з зазначеною декларацією позивач 1 отримав майнові права на зазначені твори на підставі ліцензійного договору від 01.11.2014 № ВЧ-01112014/02-д, дія якого відповідно до п. 11.1 поширюється на період з 01.01.2014.

Позивач 1 підтвердив наявність у нього виключних майнових прав щодо зазначених музичних творів, надавши ліцензійний договір № ВЧ-01112014/02 - д, укладений із ТОВ "Ворнер/Чаппел". В свою чергу ТОВ "Ворнер/Чаппел" підтвердило станом на 05.11.2015 факт передачі прав Позивачу 1, підписавши виписку із каталогу музичних творів до названого договору (п. 2.2.). Факт передачі оформлений випискою в зв'язку із тим, що весь перелік музичних творів, щодо яких отримані майнові авторські права занадто об'ємний, містить тисячі музичних творів - тому Позивач-1 надав перелік майнових авторських прав саме щодо тих музичних творів, щодо яких були виявлені порушення.

Договір № ВЧ-01112014/02 укладений в письмовій формі, діє безстроково (п. 11), передбачає отримання позивачем-1 виключних майнових прав, в тому числі щодо публічного виконання (п. 2.3., 2.3.1.) і виключне право надавати право на використання іншим особам (п.2.7.) а також право звернення до суду за захистом порушених прав і стягнення компенсації (п. 8, 11.1.) - про що отримано відповідне погодження, а також регулює територію, на якій діють права - Україна (п. 1.9.).

Між приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" і товариством з обмеженою відповідальністю "УМІГ Мьюзік" - Позивач 2 (як видавником) 01.01.2014 укладений Договір № АУ003К про управління майновими авторськими правами (далі - "Договір").

Відповідно до п. 2.1 Договору, Видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання творів, а також збирати винагороду (роялті) за їх використання.

Згідно з п. 8.З. Договору, у випадку виявлення порушень прав, Організація має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав.

Товариством з обмеженою відповідальністю "УМІГ Мьюзік" надані декларації, відповідно до яких заявлена наявність майнових авторських прав щодо музичних творів згідно переліку:

«26. Назва твору ІНФОРМАЦІЯ_2. Автор музики ОСОБА_10. Автор тексту ОСОБА_10. Виконав ОСОБА_11».

Згідно з зазначеними деклараціями Позивач 2 отримав майнові права на зазначені твори на підставі договору про передачу авторських і суміжних прав від 31.12.2014 № НЛВ-138/15.

Договір від 31.12.2014 № НЛВ - 138/15, укладений із товариством з обмеженою відповідальністю "Національне музикальне видавництво". В свою чергу товариство з обмеженою відповідальністю "Національне музикальне видавництво" підтвердило станом з 01.12.2015 факт передачі відповідних прав Позивачу-2, підписавши виписку із каталогу музичних творів до названого договору. Факт передачі оформлений випискою в зв'язку із тим, що весь перелік музичних творів, щодо яких отримані майнові авторські права занадто об'ємний, містить тисячі музичних творів. Тому Позивач-2 підтвердив передання йому майнових авторських прав саме щодо тих музичних творів, щодо яких були виявлені порушення.

Договір № НЛВ - 138/15 укладений в письмовій формі, згідно наданих додатків чинний до 31.12.2016, передбачає отримання позивачем виключних майнових прав, в тому числі щодо публічного виконання (п. 1.16, 2.1.) а також право звернення до суду за захистом порушених прав (п. 3.7) і територію на якій діють права - Україна (п. 1.20.).

Відповідно до п. 52 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 для судового захисту має значення факт наявності відповідних прав на дату вчинення порушення, а не на дату розгляду справи в суді.

Судовою колегією встановлено, що ПО "ОКУАСП" на підставі вищевказаних договорів наділена повноваженнями на управління майновими правами суб'єктів авторського права - позивачів у справі.

Водночас статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Згідно з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 Закону України "Про авторське право та суміжні права" (далі - Закон), організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень вчиняти дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що ПО "ОКУАСП" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

ПО "ОКУАСП" в обґрунтування поданого позову посилається на те, що відповідачем 23.03.2016 порушено виключні майнові права позивачів щодо музичних творів "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні "ОСОБА_7" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні "ОСОБА_11".

На підтвердження таких обставин ПО "ОКУАСП" надано акт фіксації від 23.03.2016 № 1/2303/2016, складений представником приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами". Відповідно до цього акту встановлено, що в приміщені закладу харчування арт-кафе "ІНФОРМАЦІЯ_3" за адресою: АДРЕСА_1, в якому господарську діяльність здійснює фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) публічно виконувались спірні музичні твори за допомогою наявного в приміщенні закладу обладнання.

Майнові авторські права на зазначені твори належать Позивачу-1 і Позивачу-2 відповідно на підставі укладених ними угод і вказаних вище декларацій. Чинність зазначених договорів не спростована, судом враховується презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є, в тому числі, право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

ПО "ОКУАСП" у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідачем у справі вчинено неправомірне публічне виконання музичних творів "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні "ОСОБА_7" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні "ОСОБА_11", майновими авторськими правами на які управляє ПО "ОКУАСП".

Згідно зі ст. 1 Закону, публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав відповідачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Відповідач не спростував належними доказами у справі відсутності відповідних пристрої, за допомогою яких відбулось публічне виконання спірних музичних творів, у приміщенні, яке він орендує, та в якому здійснює свою господарську діяльність (де й було зафіксоване відповідне порушення). Твердження відповідача стосовно того, що відповідач є орендарем приміщення за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2015 № 1-15/180, та що відповідачем ніяк не могло бути порушене право позивача, відхиляються судовою колегією. Наявність договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2015 № 1-15/180 не свідчить про невикористання (чи про правомірне використання) відповідачем спірних музичних творів 23.03.2016. До того ж вказаний додатковий доказ взагалі не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які доводи апелянта щодо неможливості подання цього доказу суду першої інстанції з поважних причин, що не залежали б від волі відповідача згідно зі ст.101 ГПК України. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце слухання даної справи в суді першої інстанції відповідно до ст.64 ГПК України, але жодного разу в судове засідання не з'явився, про причини цього не повідомив суду.

Як зазначено в пункті 41 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування. Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Судова колегія дійшла висновку, що порушення авторського права полягало у публічному виконанні спірних музичних творів для фонового озвучення приміщення закладу, в якому здійснює свою господарську діяльність відповідач, за допомогою зафіксованого на відеозапису обладнання. Підставою для такого висновку став, крім іншого, вищевказаний акт фіксації неправомірного використання музичного твору від 23.03.2016, складений представником ПО "ОКУАСП" Степаненко І.О., товарний чек від 23.03.2016 № 357, відеозапис фіксування порушення, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно зазначив про те, що відповідач, використовуючи при здійсненні власної господарської діяльності музичні твори "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні "ОСОБА_7" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні "ОСОБА_11" шляхом їх публічного виконання, не дотримався вимог Цивільного кодексу України та Закону.

ПО "ОКУАСП" у позовній заяві просить суд стягнути на користь позивача 1 та позивача-2 компенсації у розмірі 29 000,00 грн. (по 14 500,00 грн.).

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності в даному випадку.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 04.04.2012 № 01-06/417/2012.

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення відповідачем вищевказаних виключних майнових авторських прав, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає заявлені вимоги про стягнення з відповідача компенсації на користь позивачів у розмірі 29 000,00 грн. (кожному з позивачів по 14 500,00 грн.), тобто у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожне допущене порушення, обґрунтованими та законними.

В силу ст. 43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складається з фактів - підстав позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу.

З урахуванням вищевикладених обставин, судова колегія вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, доводи ПО "ОКУАСП" не спростовані належним чином і у встановленому законодавством порядку відповідачем у справі, а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, зазначивши, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставин, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду Черкаської області від 25.10.2016 у справі № 925/1067/16. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення господарського суду Черкаської області від 25.10.2016 у справі № 925/1067/16 - без змін.

2. Справу № 925/1067/16 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 10.02.2017

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Остапенко

А.А. Верховець