ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.02.2017 Справа № 904/11425/16

За позовом державного підприємства водних шляхів "УКРВОДШЛЯХ", м.Київ

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дім страхування", м.Дніпро

про стягнення страхового відшкодування за договором №ИМ/17/12/14/УВШ від 17.12.2014 добровільного страхування майна

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність № Пр/10-07/07 від 30.01.17р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

07.12.2016 державне підприємство "Укрводшлях", м.Київ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед", м.Дніпро (далі по тексту - відповідач) про стягнення 10357,84грн. страхового відшкодування.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням договору №ИМ/17/12/14/УВШ (1536) від 17.12.2014.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2016 справу №904/11425/16 передано судді-доповідачу ОСОБА_2.

За результатами розгляду позовної заяви від 30.11.2016 за вих.№Пр/10-12/04 ухвалою суду від 08.12.2016 порушено провадження по справі та призначено слухання на 05.01.2017.

Суд розгляд справи відкладав з 05.01.2017 на 07.02.2017, у зв'язку з неявкою представників позивача та відповідача та необхідністю витребування нових доказів.

Ухвалами господарського суду від 10.01.2017, від 18.01.2017, від 30.01.2017 в задоволенні клопотань сторін про забезпечення участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено, у зв'язку з необхідності огляду оригіналів документів, які витребовувалися у сторін.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 19.01.2017 з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 16.01.2017 та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 27.01.2017 з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 17.01.2017.

В судовому засіданні, яке відбулося 07.02.2017 повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду від 07.02.2017 замінено назву відповідача у справі з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" на його правонаступника - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Дім страхування".

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Судом враховано. В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

В силу вимог статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 07.02.2017 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2014 між державним підприємством "Укрводшлях" (далі по тексту - позивач, страхувальник) та приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Дніпроінмед" (далі по тексту - відповідач, страховик) укладено договір №ИМ/17/12/14/УВШ (1536) (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого страхувальник сплачує страховику страхові платежі, а страховик у разі настання страхового випадку здійснює страхову виплату страхувальнику в межах страхової суми і на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 1.2 договору визначено, що предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном, що передбачено у додатку №1 до даного договору, який є невід'ємною частиною (далі по тексту - застраховане майно).

В додатку №1 від 17.12.2014 до договору вказано зокрема майно СЗ-25 та зазначено балансову вартість зазначеного майна станом на 17.12.2014 у розмірі 10357,84грн.

Пунктом 1.6 договору визначено, що вигодонабувачем за даним договором є державне підприємство "Укрводшлях".

Пунктом 2.1 договору визначено страхові випадки.

Пунктом 2.2 договору визначено випадки звільнення страховика від відповідальності.

Пунктом 3.1 договору визначено, що страхова сума по договору складає 2214086,84грн.

Пунктом 3.7 договору визначено, що загальний страховий платіж складає 66422,60грн.

Пунктом 3.8 договору визначено, що загальний страховий платіж перераховується страхувальником на поточний рахунок страховика в повному обсязі до 31.12.2014.

Пунктом 4.1 договору визначено, що даний договір набуває чинності з дати підписання сторонами та діє до 16.03.2015.

На виконання пункту 3.8 договору позивач платіжним дорученням №2281 від 18.12.2014 на суму 66422,60грн. перерахував відповідачу страховий платіж у повному обсязі.

07.01.2015 о 00год. 50хв. за київським часом затонула самохідна завозня "СЗ-25", що знаходилася в каравані "Євген Колодочка" в місті Миколаєві, в акваторії фірми "Євровнешторг".

Позивач повідомив про аварійну подію Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті. Створено комісію з розслідування даної аварійної події. За результатами розслідування аварійної події складено Акт розслідування аварійної (страхової) події від 26.02.2015.

Листом від 12.01.2015 за №01-19/01 позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку.

10.03.2015 позивач отримав відповідь відповідача від 20.01.2015 за вих.№140 щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування, у зв'язку з несвоєчасним повідомленням про настання страхового випадку.

Позивач вказав, що застраховане майно, а саме самохідна завозня "СЗ-25" збережена у тому вигляді, в якому вона опинилася після страхового випадку, а саме на глибині 12 метрів в акваторії фірми "Євровнешторг" в місті Миколаєві.

Позивач вказує, що за викладених обставин провести огляд застрахованого майна, скласти акт огляду та визначити розмір збитків без підняття його на поверхню не видається за можливе.

У зв'язку з невиплатою відповідачем позивачу страхового відшкодування позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов та повідомив наступне.

Відповідач провів розслідування обставин на підставі наявних документів прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з мотивів несвоєчасного повідомлення про страховий випадок та невиконання страхувальником інших істотних умов договору.

Відповідач стверджує, що повідомлення про настання страхового випадку оформлене неналежним чином. Повідомлення №01-19/01 датується 12.01.2014, тобто датою за рік до настання страхового випадку, а зміст повідомлення, на думку відповідача, містить посилання на помилкові обставини.

Відповідач посилається на пункт 6.1 договору відповідно до якого після настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний негайно повідомити про настання страхового випадку компетентні органи; негайно з моменту настання страхового випадку повідомити про це страховика шляхом подання письмового повідомлення про настання страхового випадку; за власні кошти вжити всі можливі заходи для запобігання або зменшення збитку та щодо порятунку застрахованого майна. Страховик звільняться від виплати страхового відшкодування, якщо збитки виникли внаслідок того, що страхувальник навмисно не вживав розумних та посильних заходів для їх зменшення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та фактичних обставин справи, станом на дату подачі позову застраховане майно (самохідна завозня «СЗ-25») страхувальником за власний кошт підняте з глибини 12 метрів в акваторії фірми «Євровнешторг» в місті Миколаєві не було.

Страхувальник проігнорував свої обов'язки щодо порятунку майна, що в свою чергу позбавило страховика можливості здійснити огляд пошкодженого майна, скласти, відповідно, акт огляду пошкодженого майна, визначити характер пошкоджень та розмір завданих збитків.

Як безпосередньо зазначає позивач, при таких обставинах провести огляд застрахованого майна, скласти акт огляду та визначити розмір збитків без підняття його на поверхню не видається за можливе, а для встановлення дійсного розміру збитків необхідно провести експертизу, що виявиться можливим тільки після підняття судна. Вказане додатково підтверджує небажання страхувальника виконувати свої обов'язки за договором належним чином та здійснити повне та всебічне розслідування обставин страхового випадку.

Крім того, відповідно до пункту 7.1 договору добровільного страхування майна, виплата страхового відшкодування здійснюється виключно на підставі заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, встановленої страховиком форми, переліку необхідних документів та складеного в порядку передбаченого даним договором страхового акту за формою, встановленою страховиком.

Підписуючи договір добровільного страхування майна №ИМ/17/12/14/УВШ від 17.12.2014 сторони погодили, що основними необхідними для виплати страхового відшкодування документами, які зобов'язаний надати страхувальник в оригіналах, зокрема, є:

Заява про виплату страхового відшкодування;

Договір добровільного страхування майна № ИМ/17/12/14/УВШ від 17.12.2014;

Опис пошкодженого або знищеного застрахованого майна, засвідчений підписами керівника та головного бухгалтера;

Рішення суду або аудиторський висновок, який містить розміри сум, що підлягають відшкодуванню внаслідок настання страхового випадку;

Документи, що підтверджують право власності на пошкоджене майно;

Кошторис на відновлення, калькуляцію збитку тощо.

Як вбачається з фактичних обставин справи, жодного з вище перерахованих обов'язкових для здійснення страхової виплати документів з боку страхувальника надано не було, що є грубим порушенням умов договору добровільного страхування майна, так як унеможливлюють встановити обставини події в повному обсязі та розмір завданого збитку.

Відтак, з фактичних обставин справи вбачається значний обсяг порушень страхувальником умов договору добровільного страхування майна, які надають страховику законне право відмовити у виплаті страхового відшкодування, оскільки обставини події страховику встановити не вдалося, характер та розмір збитків визначити не є можливим, огляд майна здійснити неможливо, а страхувальник не вжив заходів спрямованих на порятунок та підняття пошкодженого майна.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до частиною 3 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Отже, обовязок доказування в господарському процесі, у відповідності до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, покладено на сторони та інших учасників судового процесу, які обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги, слід визнати необґрунтованими, документально недоведеними, такими, що суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 1.2 договору визначено, що страховим випадком за даними договором є:

Пошкодження або знищення застрахованого майна, передбаченого в пункті 1.2 даного договору, що настало внаслідок:

- пожежі, влучення блискавки, вибуху;

- стихійних явищ, а саме виключно урагану, бурі, зливи, граду, землетрусу, сходу снігових лавин, селі тощо (підпункт 1.1.1 пункту 1.2 договору);

Пошкодження або знищення застрахованого майна, передбаченого в пункті 1.2 даного договору, що настало внаслідок:

- падіння на застраховане майно пілотованих (не пілотованих) літальних об'єктів та їх уламків;

- впливу води, інших рідин та речовин в результаті аварій систем гарячого та холодного водопостачання, каналізаційної та опалювальної систем, а також систем пожежегасіння, в результаті інших причин;

- крадіжки з проникненням, грабежу;

- протиправних дій третіх осіб;

- наїзд, наплив або зникнення з самохідними, наземними, водними транспортними засобами або їх частинами, тваринами, іншими рухомими та нерухомими предметами та їх частинами;

- падіння, перекидання застрахованого майна при навантажувальних-розвантажувальних роботах, а також при розриві тросів, ланцюгів, різних видів кріплень на застраховане майно;

- дії електричного струму, удару вибухової, звукової хвилі (підпункт 1.1.2 пункту 1.2 договору).

Актом від 26.02.2015 розслідування аварійної події, затоплення т/х "СЗ-25" типу (самозавозня), судновласник ДП "Укрводшлях", що сталася 07.01.2015 о 00год. 50хв. на річці Південний Буг в м.Миколаєві встановлено наступні обставини, за яких сталася аварійна подія, що 06.01.2015 о 21год. 00хв. під час виконання робіт виявлено незначне надходження забортної води.

07.01.2015 о 00год. 40хв. при черговому огляді суден виявлено крен на лівий борт. Об'явлено тривогу. Крен на лівий борт т/х "СЗ-25" швидко збільшувався та судно почало тонути.

07.01.2015 о 00год. 50хв. т/х "СЗ-25" з креном на лівий борт затонуло.

Згідно з Актом від 26.02.2015 розслідування аварійної події, затоплення т/х "СЗ-25" типу (самозавозня), судновласник ДП "Укрводшлях", що сталася 07.01.2015 о 00год. 50хв. на річці Південний Буг в м.Миколаєві причиною затоплення визначено втрату плавучості у результаті надходження води до середини корпусу судна.

Остаточна причина надходження води може бути встановлена при піднятті судна або водолазним обстеженням при відсутності льодових явищ.

Отже, господарський суд констатує, що позивач не надав суду належних доказів, які б підтвердили остаточну причину надходження води.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 5 частини першої статті 21 Закону України "Про страхування" визначено, страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.

Пунктом 6.1 договору визначено, що після настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний негайно з моменту настання страхового випадку повідомити про це страховика шляхом подання письмового повідомлення про настання страхового випадку.

Повідомлення позивача датоване 12.01.2015, однак не містить відміток, що підтверджують направлення чи отримання даного листа відповідачем у визначені строки.

Господарський суд визнає обґрунтованими твердження позивача, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.11.2015 за №1084-р "Про перенесення робочих днів у 2015 році" 12.01.2015 є першим робочим днем після настання аварійної події.

Відповідно до статті 988 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Як вказав саме позивач, застраховане майно, а саме самохідна завозня "СЗ-25" збережена у тому вигляді, в якому вона опинилася після страхового випадку, а саме на глибині 12 метрів в акваторії фірми "Євровнешторг" в місті Миколаєві.

Враховуючи викладені обставини, а саме знаходження самохідної завозні "СЗ-25" на глибині 12 метрів в акваторії фірми "Євровнешторг" в місті Миколаєві позбавляє зокрема відповідача провести огляд застрахованого майна.

Господарський суд констатує, що саме позивач не вчинив дій спрямованих на визначення зокрема розміру збитків і не дав такої можливості відповідачу.

Відповідно до пункту 6.1 договору визначено, що після настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний за власні кошти вжити всі можливі заходи для запобігання або зменшення збитку та щодо порятунку застрахованого майна.

Господарський суд констатує, що позивач не надав доказів вжиття заходів щодо порятунку застрахованого майна. Позивач констатує факт знаходження самохідної завозні "СЗ-25" на глибині 12 метрів в акваторії фірми "Євровнешторг" в місті Миколаєві.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 1378,00грн. покласти на позивача.

Керуючись положеннями Закону України „Про страхування, ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 979, 980, 981, 982, 984, 988, 989, 990, 991 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 352, 354, 355 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

08.02.2017

Суддя ОСОБА_2