ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.01.2017 Справа №905/3415/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради, м.Авдіївка Донецької області, ,

до відповідача, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Авдіївка Донецької області, ІПН НОМЕР_1

про стягнення 10895,27 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради, м.Авдіївка Донецької області, звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою №5 від 23.11.2016р. до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Авдіївка Донецької області, про стягнення 10895,27 грн., у тому числі заборгованості за договором «На розстрочку погашення заборгованості», яка утворилася за період з лютого 2014р. по червень 2014р. в сумі 10 786,89 грн., пені за несвоєчасне внесення платежів в розмірі 108,38 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/3415/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 06.12.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/3415/16.

У подальшому розгляд справи відкладався у відповідності до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на укладання договору оренди нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади м.Авдіївка №4 від 02.04.2012р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань зі сплати орендної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість за зобов'язаннями за період з лютого 2014р. по червень 2014р. та виникли підстави для нарахування пені, розстрочення сплати заборгованості згідно договору «На розстрочку погашення заборгованості №04-09/48 від 01.03.2016р., який не виконується.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунки орендної плати та пені, у копіях: договір оренди нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади м.Авдіївка №4 від 02.04.2012р. з актом приймання-передачі приміщення від 01.02.2012р. та додатковою угодою від 01.10.2012р. до нього, свідоцтво про державну реєстрацію відповідача, претензії №1 від 26.01.2016р., №35 від 10.08.2016р., рахунки: №539 від 13.02.2014р., №772 від 13.03.2014р., №1320 від 16.04.2014р., №1598 від 16.05.2014р., №1884 від 16.06.2014р., №2090 від 14.07.2014р., лист №01-09/547 від 11.08.2016р. про направлення актів звірки відповідачу, розпорядження Авдіївської міської ради №168 від 23.06.2014р. «Про розірвання договору оренди по КП «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради з ФОП ОСОБА_1Ю.», лист-відповідь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 26.02.2016р. на претензію Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради №1 від 26.01.2016р., акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.07.2014р., договір на розстрочення погашення заборгованості №04-09/48 від 01.03.2016р., лист-відповідь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 20.08.2016р. на претензію Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради №35 від 10.08.2016р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526, 527, 612, 625, 629, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 5-7, 15, 54-57, 61, 64, 82 Господарського процесуального кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.19, 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

22.12.2016р. від позивача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано лист №01-09/825 від 13.12.2016р., в якому останній просив розгляд справи №905/3415/16 проводити без участі представника позивача на підставі наданих документів та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

22.12.2016р. на адресу господарського суду від позивача надійшов супровідний лист №01-09/826 від 13.12.2016р., до якого додано фіскальний чек УДППЗ "Укрпошта" від 24.11.2016р. разом із описом вкладення у цінний лист, датованим 24.11.2016р., довідку №01-09/824 від 13.12.2016р. про відсутність на розгляді у іншого суду даних позовних вимог, довіреність на представника, а також у копіях: рішення Авдіївської міської ради №6/17-480 від 20.01.2012р. «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста від ПАТ «АКХЗ» гуртожитку по вул.Молодіжна, 20», акт прийому-передачі у комунальну власність від ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод» гуртожитку, розташованого за адресою: м.Авдіївка, вул.Молодіжна, 20 із зауваженнями до нього.

Ухвалою від 27.12.2016р. суд, зокрема, задовольнив клопотання позивача №01-09/825 від 13.12.2016р. про розгляд справи без участі його представника.

18.01.2017р. до господарського суду надійшов лист №01-09/011 від 05.01.2017р., в якому останній просив розгляд справи №905/3415/16 проводити без участі представника позивача з винесенням відповідного рішення та підтримав позовні вимоги в повному обсязі, а також представлено суду довідку за підписом головного бухгалтера Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради про здійснення відповідачем часткової оплати у розмірі 5000,00грн. та лист №01-09/010 від 05.01.2017р. про направлення акту звірки взаємних розрахунків відповідачу з додатком.

Представник позивача у судове засідання 26.01.2017р. не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 26.01.2017р. не з'явився, причин неявки не повідомив, витребувані судом документи не надав.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв'язку) відповідних доказів до суду, за цих підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на таке, клопотання позивача №01-09/011 від 05.01.2017р. про розгляд справи №905/3415/16 без участі представника позивача з винесенням відповідного рішення задоволено судом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання, тобто, правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

02.04.2012р. між Комунальним підприємством "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади м.Авдіївка №4, згідно з п.1.1. якого орендодавець на підставі розпорядження Авдіївського міського голови від 20.03.2010р. №82 «Про договори оренди по КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради» передає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: м.Авдіївка, вул.Молодіжна, 20 для розміщення магазину продовольчих товарів (далі також об'єкт оренди).

Об'єктом оренди є нежитлове приміщення загальною площею 42,8 кв.м. (п.2.1 договору).

Нежитлове приміщення прийнято з 01.02.2012р. у комунальну власність територіальної громади міста на підставі рішення Авдіївської міської ради №6/17-480 від 20.01.2012р. «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста від ПАТ «АКХЗ» гуртожитку по вул.Молодіжна, 20», на баланс Комунального підприємства «Служба єдиного замовника», та відповідно до прийому-передачі у комунальну власність від ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод» гуртожитку, розташованого за адресою: м.Авдіївка, вул.Молодіжна, 20.

Згідно умов п.2.3 договору об'єкт оренди відноситься до комунальної власності територіальної громади м.Авдіївка і знаходиться на балансі Комунального підприємтсва «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради.

Приписами п.3.1 договору встановлено, що орендар своєчасно і в повному обсязі в строк до 10-го числа наступного за поточним місяцем зобов'язаний сплачувати виставлені рахунки за користування нежитловим приміщенням і його технічне обслуговування (експлуатаційні витрати) на розрахунковий рахунок орендодавця.

Вартість 1 кв.м. площі, яка орендується, визначається згідно методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна комунальної власності територіальної громади міста, яка затверджена рішенням Авдіївської міської ради від 18.12.2009р. №5/52-1166, і на момент укладення договору визначається в розмірі стартової орендної плати 42 грн. з ПДВ за 1 кв.м площі, що орендується. Щомісячний платіж визначається згідно розрахунку (додаток 1), який є невід'ємною частиною даного договору (п.3.2 договору).

Згідно п. 6.2. договору за несвоєчасне внесення платежів з орендної плати та експлуатаційним видаткам орендарю нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, але не більше 100%.

Строк дії договору встановлений з моменту підписання та дії до 31.12.2014р. Сторони встановили, що дія договору застосовується до відносин, які виникли раніше, а саме з 01.02.2012р. згідно п.3 ст. 631 Цивільного кодексу України. Після закінчення строку дії договору оренди, його дію може бути продовжено у відповідності зі ст. 17 п.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» на підставі рішення виконакому Авдіївської міської ради (п.п. 9.1., 9.3. договору).

Додатковою угодою від 01.10.2012р. до означеного договору сторони погодили розмір щомісячного платежу з 13.09.2012р. за оренду нежитлового приміщення по вул.Молодіжна, 20 у м.Авдіївка у сумі 2 097,41 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

01.02.2012р. позивачем відповідачу передана означена нерухомість, про що у відповідності до ст.795 Цивільного кодексу України сторонами складено акт приймання-передачі визначеного вище комунального нерухомого майна.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів частини 1 ст.12 Цивільного кодексу України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 Цивільного кодексу України).

За приписами частини другої статті 762 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 285 Господарського кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, частиною 2 ст.9 Цивільного кодексу України передбачено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

На спірні правовідношення поширюються дії спеціального закону, а саме Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до вимог передбачених статтями 2, 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» правовою підставою користування майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що істотною умовою договору є - орендна плата.

Відповідно до приписів ст.12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Приписами частини 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено обов'язки орендаря, де зазначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно вимог передбачених статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зазначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до вимог передбачених статтею 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 5 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Зазначеній нормі повністю відповідає пункт 3.1 договору, у відповідності до якого відповідач повинен був сплачувати орендну плату у строк до 10 числа місяця, наступного за звітнім.

Як свідчать матеріали справи позивачем за спірний період лютий-червень 2014р. виставлено рахунки: №539 від 13.02.2014р. на оплату орендної плати за лютий 2014р. в сумі 2 150,30 грн., №772 від 13.03.2014р. за березень 2014р. в сумі 2 158,84грн., №1320 від 16.04.2014р. за квітень 2014р. в сумі 2 240,46грн., №1598 від 16.05.2014р. за травень 2014р. в сумі 2 338,00грн., №1884 від 16.06.2014р. за червень 2014р. в сумі 2 437,81грн.

Відповідно до акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.07.2014р. орендарем повернуто об'єкт оренди орендодавцю у відповідності до договору оренди №4 від 02.04.2012р.

Між сторонами укладено договір на розстрочення погашення заборгованості №04-09/48 від 01.03.2016р., згідно умов якого позивач (кредитор) надає відповідачу (боржнику) розстрочку погашення заборгованості за станом на 01.02.2016р. у сумі 10 786,89 грн. за договором оренди нежитлового приміщення №4 від 02.04.2012р., розташованого у м.Авдіївка по вул.Молодіжна, 20 (п.1.1 договору).

Відповідно до п.2.1 цього договору розстрочення надано строком на 10 місяців з 01.03.2016р.

Сума 10 786,89 грн. підлягає поверненню у строк до 31.12.2016р. рівними частинами по 1 100,00 грн. щомісячно з березня по листопад 2016р. та 886,89 грн. у грудні 2016р. у строк до 10-го числа кожного поточного місяця шляхом перерахування грошових коштів на відповідний розрахунковий рахунок кредитора (п.2.2 договору).

Відповідачем такі умови укладеного між сторонами договору не виконано, що і зумовило звернення позивача із розглядуваним позовом.

Дані обставини у порядку, встановленому нормами Господарського процесуального кодексу України не спростовано.

Разом з цим, позовні вимоги Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради в частині стягнення заборгованості з орендної плати за квітень-червень 2014р. не підлягають задоволенню, з огляду на набрання чинності 14.10.2014р. Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Згідно преамбули цього нормативного акту Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 7 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

У статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» законодавець зазначив, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014.

Як свідчать фактичні обставини справи, періодом, за який відповідачем не вносилась орендна плата на підставі договору №4 від 01.04.2012р. є, зокрема, квітень-червень 2014р.

Беручи до уваги визначення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», означений проміжок часу є періодом проведення антитерористичної операції.

Виходячи зі змісту договору, а також зважаючи на рішення Авдіївської міської ради №6/17-480 від 20.01.2012р. «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста від ПАТ «АКХЗ» гуртожитку по вул.Молодіжна, 20» та акт прийому-передачі у комунальну власність від ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод» гуртожитку, розташованого за адресою: м.Авдіївка, вул.Молодіжна, 20, передане в оренду нерухоме майно є комунальним.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 06.12.2016р. діяльністю відповідача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, а також діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, постачання інших готових страв.

Як свідчить п.1.1 договору оренди нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Авдіївка, вул.Молодіжна, 20 передано для розміщення магазину продовольчих товарів.

Відтак, слідує висновок про здійснення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 господарської діяльності у м.Авдіївка, яке віднесено розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» до території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, відповідач є суб'єктом господарювання, який здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції у розумінні приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Отже, дія означеного нормативно-правового акту розповсюджується на спірні правовідносини та має пріоритетне застосування.

Спеціальність означених законодавчих приписів по відношенню до приведених вище норм відносно обов'язку сплати орендної плати за користування комунальним майном зумовлена п.3 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VI від 02.09.2014р.

Означений Закон відповідно до п.1 його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності з наступного дня після його опублікування, яке відбулося 14.10.2014р. у «Голосі України» №197 та за своєю сутністю в частині наведених вище норм встановив тимчасове спеціальне право орендарів не здійснювати орендні платежі за користування комунальним майном впродовж відповідного періоду (що розпочався з 14.04.2014р.), коло яких (орендарів суб'єктів означеного спеціального права) визначається суб'єктами господарювання, що здійснюють свою діяльність на території населених пунктів, визначення переліку яких цим Законом доручено Кабінету Міністрів України (абз.3 п.5 ст.11 Закону).

Таким чином, означене спеціальне право, яке за своєю суттю опосередковує гарантії підприємництва в умовах запровадженого особливого режиму антитерористичної операції встановлено і надано безпосередньо спеціальним Законом у відповідності до п.8 ст.92 Конституції України та в силу цієї ж норми Основного Закону не можуть бути скасовані інакше, ніж відповідним Законом або у встановленому таким Законом порядку. В свою чергу, Кабінет Міністрів України зобов'язаний на виконання Закону №1669-VI від 02.09.2014р. лише визначити коло суб'єктів такого спеціального права і це повноваження не може ототожнюватися із запровадження цього права або його зміною/скасуванням.

З огляду на таке, позивач як орендодавець не мав суб'єктивного права на отримання тимчасово скасованої орендної плати, а у орендаря, відповідно, не було обов'язку впродовж періоду формування стягуваної заборгованості за квітень-червень 2014р. сплачувати таку орендну плату.

Зважаючи на положення ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від доведеності одночасної наявності таких елементів: захищуваного субєктивного права (інтересу) у позивача; порушення означеного ним права чи інтересу з боку відповідача; належність обраного способу захисту (його адекватність характеру правовідносин і здатність відновити порушені права чи інтереси, можливість до застосування за змістом діючого законодавства).

Відсутність або недоведеність позивачем згідно приписів чинного процесуального законодавства належними доказами будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого вищевказаними нормами, права. Тому, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Між тим, як свідчать фактичні обставини справи, на момент подання позову у позивача відсутнє порушене суб'єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес на захист якого подано позов у частині стягнення заборгованості за оренду плату квітня-червня 2014р.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради, м.Авдіївка Донецької області, до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Авдіївка Донецької області, про стягнення заборгованості у сумі 7 016,27 грн., яка утворилася за період з квітня 2014р. по червень 2014р.

В частині вимог позивача про стягнення заборгованості, яка утворилася за період з лютого 2014р. по березень 2014р. в сумі 3 747,09 грн. суд дійшов висновку про таке.

Позивач довідкою, отриманою 18.01.2017р. із листом №01-09/011 від 05.01.2017р., підтверджує частковий розрахунок відповідача у загальній сумі 5 000,00 грн. платіжним дорученням №583642 від 14.12.2016р., з яких, беручи до уваги акт звірки взаємних розрахунків від 05.01.2017р., відображено погашення сум за рахунками №539 від 13.02.2014р. в розмірі 1 588,25 грн. та №772 від 13.03.2014р. за березень 2014р. в розмірі 2 158,84 грн.

Дане дає підстави вважати суму у розмірі 3 747,09грн. сплаченою відповідачем під час розгляду справи, припинивши у такий спосіб існування предмета спору у цій частині позовних вимог.

Відповідно до приписів п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, оскільки погашення заборгованості у сумі 3 747,09 грн. відбулося після звернення із розглядуваним позовом до суду, таке усунення існування предмету спору у зв'язку із його врегулюванням сторонами зумовлює припинення провадження у справі відповідно до п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Дане кореспондується з приписами п.п.4.4 пункту 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом яких господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу,) якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Згідно положень п.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013р., припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 Господарського процесуального кодексу України, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Враховуючи викладене, провадження по справі в частині стягнення 3 747,09 грн. суми основного боргу підлягає припиненню.

При цьому, на момент звернення позивача із розглядуваним позовом (згідно відмітки поштового відділення на конверті, в якому позов надіслано до суду, - 29.11.2016р.) заборгованість у розмірі 3 747,09 грн. не була погашена, і тому, судові витрати у цій частині, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Одночасно слід зауважити, дані, які містить означений акт звірки, поряд із наданим позивачем розрахунком орендної плати, вказують на наявність суми боргу за зобов'язанням лютого в сумі 1 588,25грн. та за зобов'язанням березня у повній сумі 2 158,84 грн., які оплачені на підставі платіжного дорученням №583642 від 14.12.2016р.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, слідує, під час провадження по справі не встановлено обґрунтованості суми у розмірі 23,53 грн., з огляду на що, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню за цих підстав.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 108,38 грн. суд виходив з такого.

З представлених позивачем документів не можна достовірно встановити за яке саме несвоєчасне внесення платежів вона нарахована, базу та дати початку і закінчення періоду, застосовані для її нарахування, а відтак відсутня можливість дослідити правомірність цих вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині за недоведеністю.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 22, 28, 32-38, 43, 49, 75, п.1-1 ст.80, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у частині вимог Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради, м.Авдіївка Донецької області, до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Авдіївка Донецької області, про стягнення заборгованості за договором «На розстрочку погашення заборгованості», яка утворилася за період з лютого 2014р. по березень 2014р. в сумі 3 747,09 грн.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (86060, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, банківські реквізити не зазначено) на користь Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради (86063, Донецька область, м.Авдіївка, вул.Молодіжна, б.3, , п/р9268 філії «КіївСіті» м.Києва ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 380775) відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 473,92грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради, м.Авдіївка Донецької області, до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Авдіївка Донецької області, про стягнення заборгованості за договором «На розстрочку погашення заборгованості», яка утворилася за період з квітня 2014р. по червень 2014р. в сумі 7 016,27 грн., суми у розмірі 23,53 грн. та пені за несвоєчасне внесення платежів в розмірі 108,38 грн., відмовити.

5. В судовому засіданні 26.01.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 31.01.2017р.

Суддя О.В. Кротінова