ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.02.2017 Справа № 904/11857/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Керамплюс",49000, м. Дніпро, вул. Саксаганського, 60.

до товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд", 51200, Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Сучкова 115

про стягнення боргу, пені та 3%

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 4 від 10.01.2017 року

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Керамплюс" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд" (далі-відповідач) про стягнення 199 800,00 грн. основного боргу, 10 860,36 грн. пені, 1 133,11 грн. 3% річних за договором поставки № 288/16 від 16.08.2016 року (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2016 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем вимог діючого законодавства та вищезазначеного договору, а саме: порушення строків оплати отриманого товару.

В судовому засіданні 12.01.2017 року розгляд справи був відкладений на 01.02.2017 року, згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в судове засідання, призначене на 01.02.2017 року, не зявився, в судовому засіданні 12.01.2017 року позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов. 30.01.2017 ТОВ "Керамплюс" подало додаткові пояснення б/н від 30.01.2017 року, в яких просив стягнути з відповідача 10 860,36 грн. пені, 1 133,11 грн. 3% річних та суму судового збору, в частині стягнення основного боргу провадження припинити.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, 01.02.2017 року надав відзив на позовну заяву вих. №31-03-02 від 31.01.2017 року. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначив, що ТОВ "Новомосковський посуд" сплатило суму основного боргу в сумі 199 800,00 грн. Нарахування пені, на думку відповідача, є необґрунтованим, оскільки сторони в договорі не встановили конкретний розмір пені, а лише обмежили її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ. Щодо нарахування 3% річних відповідач стверджує, що позивачем невірно визначено початок нарахування, оскільки кінцевий строк проведення розрахунку припадав на 02.10.2016 року, який є вихідним днем, а отже прострочення почалось з 04.10.2016 року.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України 01.02.2017 року у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Керамплюс" (далі позивач, постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд" (далі відповідач, покупець) був укладений договір поставки № 288/16 разом із протоколом розбіжностей до нього від 22.08.2016 року (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобовязується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення, надалі товар. Найменування, асортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки товару зазначаються у Специфікаціях, які оформлюються у вигляді Додатків і складають невідємну частину цього Договору.

На виконання умов Договору сторони підписали додаток № 1 до Договору - Специфікація від 16.08.2016 року (далі - Специфікація).

Відповідно до Специфікації сторони погодили, що Позивач здійснить поставку на користь Відповідача концентрат плавіковошпатовий кислотний, керамічний ФФ-95А у кількості 15 тонн та загальною вартістю 199 800,00 грн., в тому числі ПДВ 33 300,00 грн. (далі - Товар).

Умовами поставки сторони визначили СРТ, склад Покупця відповідно до правил Інкотермс в редакції 2010 року.

12.09.2016 року на виконання умов Договору позивач здійснив поставку товару, що підтверджується:

видатковою накладною № 355 від 02.09.2016 року (поставка 10 тонн Товару вартістю 133 200,00 грн. разом із ПДВ)

видатковою накладною № 367 від 12.09.2016 року (поставка 5 тонн Товару вартістю 66 600,00 грн. разом із ПДВ);

товарно-транспортною накладною № 367 від 12.09.2016 року.

Факт здійснення поставки вказаного товару також підтверджується виданою відповідачем довіреністю № 665 від 30.08.2016 року.

Отже, позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 199 800,00 грн. (133 200,00 грн. + 66 600,00 грн. = 199 800,00 грн.).

Відповідно до пункту 6 Специфікації, сторони визначили, що розрахунок за поставлений товар буде здійснюватися протягом 20 календарних днів від дати поставки товару.

Відповідно до узгоджених умов оплати, строк для оплати за поставлений Товар для Відповідача закінчується 02.10.2016 року. Оскільки 02 жовтня 2016 року є вихідним днем, останнім днем для здійснення оплати за поставлений товар є перший за ним робочий день, тобто 03.10.2016 року.

У звязку з невиконанням відповідачем зобовязання щодо оплати поставленого товару за Договором позивач звернувся до ТОВ "Новомосковський посуд" з претензією б/н б/д, згідно якої вимагав сплатити заборгованість за поставлений товар в сумі 199 800,00 грн.

Як встановлено судом, 24.01.2017 року, тобто після порушення провадження у справі, відповідач сплатив суму основного боргу за договором в розмірі 199 800,00 грн., що підтверджується випискою по банківському рахунку №4500 з 24.01.2017 року до 24.01.2017 року, платіжними дорученнями № 277 від 24.01.2017 року, № 278 від 24.01.2017 року.

Відповідно до пункту 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 3 пункту 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи сплату відповідачем суми основного боргу в процесі розгляду справи, провадження в частині стягнення сплаченої суми в розмірі 199 800,00 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями п 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено: сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, господарським судом встановлено, що позивач невірно визначив початок строку нарахування. Як зазначалось вище, строк для оплати за поставлений Товар для Відповідача закінчується 02.10.2016 року, оскільки 02.10.2016 року є вихідним днем, останнім днем строк для здійснення оплати за поставлений товар є перший за ним робочий день, тобто 03.10.2016 року. Відповідно, прострочення здійснення зобовязання почалось з 04.10.2016 року. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, в сумі 1 113,63 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 10 860,36 грн., яка нарахована згідно з п. 7.2 договору.

Відповідно до умов п. 7.2. Договору, у випадку порушення строків оплати Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховуються пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

За приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки законом у даному випадку не передбачено розмір пені, то застосовуються санкції передбачені договором.

Господарським судом встановлено, що в Договорі сторони не встановили конкретний розмір пені, а лише обмежили її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ (не більше подвійної облікової ставки НБУ).

Таким чином, оскільки сторони не узгодили в Договорі конкретний розмір пені, то нарахування її позивачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ є неправомірним, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення пені в сумі 10 860,36 грн. задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 49 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в частково.

Припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 199 800,00 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, буд. 115, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" (49000, м. Дніпро, вул. Саксаганського, 60, ) 1 113 (одна тисяча сто тринадцять) грн. 63 коп. 3% річних, 3 013 (три тисячі тринадцять) грн. 71 коп. - судового збору, про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 06.02.2016 року.

Суддя ОСОБА_2