ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017 року Справа № 904/8022/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Саланжій Т.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №671/1001 від 14.12.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №20 від 31.01.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року у справі №904/8022/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (вих. №70722/10128 від 20.10.2016 року) просило стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" 3% річних у сумі 1 615 743,00 грн., пеню у сумі 17 783 188,97 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року у справі №904/8022/16 (суддя Петрова В.І.) позов задоволений частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" 3% річних у сумі 1 562 117,55 грн., пеню у сумі 8 471 097,61 грн. та 197 167,63 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено; розстрочене виконання рішення господарського суду на 6 місяців наступним чином: 29.12.2016 року - 1 705 063,80 грн., 29.01.2017 року - 1 705 063,80 грн., 28.02.2017 року - 1 705 063,80 грн., 29.03.2017 року - 1 705 063,80 грн., 29.04.2017 року - 1 705 063,80 грн., 29.05.2017 року - 1 705 063,79 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване порушенням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №25-Ц/22-2481-02 від 27.12.2002 року в частині своєчасної та повної оплати активної електричної енергії у період з серпня 2015 року по липень 2016 року. Місцевим господарським судом здійснений перерахунок пені з урахуванням пункту 9.2 договору, за яким пеня за період з 08.09.2015 року по 31.07.2016 року склала 17 129 960,37 грн. Враховуючи подане клопотання про застосування позовної давності щодо заявлених вимог про стягнення пені, місцевим господарським судом відмовлено в частині позовних вимог про стягненні пені за період з 08.09.2015 року по 12.09.2015 року у сумі 187 765,15 грн. та зазначено про правомірність позовних вимог про стягнення пені за період з 13.09.2015 року по 31.07.2016 року у розмірі 16 942 195,22 грн.

Взявши до уваги майновий стан сторін, враховуючи значний розмір неустойки, а також повну оплату відповідачем вартості активної електроенергії, період прострочення за якою є нетривалим, місцевий господарський суд зменшив розмір пені на 50% і стягнув пеню у розмірі 8 471 097,61 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних з урахуванням приписів пункту 9.2 договору, місцевий господарський суд дійшов до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення 3% річних за період з 07.08.2015 року по 31.07.2016 року у сумі 1 562 117,55 грн.

Розглянувши клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду на 10 місяців, місцевий господарський суд врахувавши майновий стан сторін, повну оплату відповідачем вартості активної електроенергії, період прострочення за якою є незначним, прийняв рішення про надання розстрочки виконання судового рішення на 6 місяців рівними частинами.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року по справі №904/8022/16 в частині відмови у задоволенні позовних вимог у сумі 9 365 716,81 грн. та наданні розстрочки виконання рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом не прийнято до уваги заперечення позивача проти зменшення пені та надання розстрочки виконання рішення суду. Апелянт зазначає, що знаходиться із відповідачем в рівних економічних умовах при здійсненні своєї господарської діяльності і, в порівнянні з доказами наданими відповідачем на підтвердження свого майнового стану, знаходиться не в менш скрутному фінансовому становищі. Так, місцевим господарським судом не надано належної оцінки майновому стану позивача, а саме: дебіторській заборгованості у розмірі 2 399 897 тис грн. споживачів, які мають погоджену екологічну броню, що унеможливлює відключення їм електричної енергії; перебуванні на примусовому виконанні виконавчих проваджень на загальну сумі 1 265 433 403,20 грн., виконання по яких зупинено та не здійснюється; заборгованістю державних та комунальних підприємств, які не можуть здійснити сплату заборгованості у звязку з відсутністю коштів, або перебуванням коштів на рахунках зі спеціальним режимом використання, що також унеможливлює сплату заборгованості. Апелянт також звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що частина споживачів електричної енергії боржників перебувають в процесі банкрутства та ліквідації. Надаючи перевагу наданим відповідачем доказам щодо фінансового стану товариства, на думку апелянта, місцевий господарський суд порушив принцип рівності учасників судового процесу та не навів достатньо обґрунтувань наявності підстав для зменшення розміру пені та надання розстрочки виконання рішення суду.

Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не наведено в чому полягає неправильність нарахованих позивачем сум пені та 3% річних, що позбавляє позивача можливості або погодитись із розрахунками місцевого господарського суду або надати мотивовані заперечення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року у справі №904/8022/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А, ОСОБА_3, розгляд скарги призначений у судове засіданні на 02.02.2017 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 02.02.2017 року, представник апелянта апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" надало відзив на апеляційну скаргу, в якій повідомило, що є правонаступником прав та обовязків Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" та заперечувало проти задоволення апеляційної скарги, просило рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Відповідач зазначає, що місцевим господарським судом належним чином надано оцінку майновому стану сторін та, відповідно, правомірно зменшено розмір пені та надано розстрочку виконання рішення суду. Також, відповідач надав до апеляційного господарського суду докази виконання рішення суду згідно наданої розстрочки.

У судовому засіданні 02.02.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 27.12.2002 року між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №25-Ц/22-2481-02.

03.08.2007 року сторонами укладена додаткова угода №2/07нр від 03.08.2007 року, відповідно до якої сторони виклали договір про постачання електричної енергії №25-Ц/22-2481-02 в новій редакції.

Відповідно до пункту 1 договору про постачання електричної енергії №25-Ц/22-2481-02 постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 4050000 кВт(КВА), величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 9.8.1 договору).

Згідно з пунктом 2.2.2. договору постачальник зобов'язується постачати споживачу електроенергію як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору за додатком "Обсяги постачання електричної енергії Споживачу та субспоживачам".

Споживач відповідно до пункту 2.3.3. договору зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатку "Порядок розрахунків" та Додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до пункту 7.6. договору на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов Додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" оформлюється, зокрема, акт про використану електричну енергію.

В матеріалах справи містяться акти про вироблену, передану та використану активну електричну енергію ПАТ "Дніпровський меткомбінат" у період з 01.08.2015 року по 31.07.2016 року (по кожному місяцю окремо), які підписані Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (а.с. 55-220, том 1).

На оплату активної електроенергії за період з серпня 2015 року по липень 2016 року Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" були виставлені рахунки, які отримані Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", що підтверджується матеріалами справи (а.с. 221-250, том 1, а.с. 1-30, том 2).

Відповідно до пункту 1 Додатку 3 "Порядок розрахунків" в редакції додаткової угоди №4/10 від 30.07.2010 року розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 01 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

При розрахунках за фактично спожиту електричну енергію поняття "Розрахунковий період" та "календарний місяць" вважати прирівняними.

Згідно з пунктом 2 Додатку 3 "Порядок розрахунків" в редакції додаткової угоди №4/10 від 30.07.2010 року споживач на підставі самостійно отриманих у постачальника рахунків здійснює повну оплату вартості обсягу електричної енергії, заявленого та скоригованого на поточний розрахунковий період, визначеного згідно з Додатками до договору "Обсяги постачання електричної енергії Споживачу" або "Обсяги постачання електричної енергії Споживачу та субспоживачам" за нижчезазначеною схемою платежів і розрахунків:

- перший плановий платіж до 7 числа розрахункового періоду у розмірі 25% вартості договірної величини споживання електричної енергії, розрахованої за тарифами розрахункового періоду, у якому виставлений рахунок;

- другий плановий платіж до 14 числа розрахункового періоду у розмірі 25% вартості договірної величини споживання електричної енергії, розрахованої за тарифами поточного розрахункового періоду, з урахуванням перерахунку вартості договірної величини споживання електричної енергії, сплаченої попереднім платежем при наявності різниці між діючими тарифами у поточному розрахунковому періоді та тими, що діяли на дату виставлення попереднього рахунку;

- третій плановий платіж до 21 числа розрахункового періоду у розмірі 25% вартості договірної величини споживання електричної енергії, розрахованої за тарифами поточного розрахункового періоду;

- четвертий плановий платіж до 28 числа розрахункового періоду у розмірі 25% вартості договірної величини споживання електричної енергії, розрахованої за тарифами поточного розрахункового періоду.

Додатковою угодою №13/16 від 28.04.2016 року сторони внесли зміни у пункт 2 Додатку 3 "Порядок розрахунків" щодо розміру планових платежів, які відповідно до пункту 2 додаткової угоди №13/16 від 28.04.2016 року набирають чинності з першого дня розрахункового періоду, який слідує за розрахунковим періодом, у якому була підписана дана угода (тобто з 01.05.2016 року).

Відповідно до пункту 2 Додатку 3 "Порядок розрахунків" в редакції додаткової угоди №13/16 від 28.04.2016 року, розмір планових платежів встановлено:

- перший плановий платіж до 7 числа розрахункового періоду у розмірі 30% вартості договірної величини споживання електричної енергії, розрахованої за тарифами розрахункового періоду, у якому виставлений рахунок;

- другий плановий платіж до 14 числа розрахункового періоду у розмірі 24% вартості договірної величини споживання електричної енергії, розрахованої за тарифами поточного розрахункового періоду, з урахуванням перерахунку вартості договірної величини споживання електричної енергії, сплаченої попереднім платежем при наявності різниці між діючими тарифами у поточному розрахунковому періоді та тими, що діяли на дату виставлення попередніх рахунків;

- третій плановий платіж до 21 числа розрахункового періоду у розмірі 25% вартості договірної величини споживання електричної енергії, розрахованої за тарифами поточного розрахункового періоду;

- четвертий плановий платіж до 28 числа розрахункового періоду у розмірі 21% вартості договірної величини споживання електричної енергії, розрахованої за тарифами поточного розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за активну електричну енергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, пеня, індекс інфляції та інші платежі, згідно з умовами цього договору здійснюються на підставі самостійно отриманого у постачальника рахунка протягом п'яти операційних днів з дня отримання рахунку (пункт 2 Додатку 3 "Порядок розрахунків").

Якщо дата виконання зобов'язань припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, таке зобов'язання має бути виконано в перший за ним робочий день (пункт 9.2 договору).

Причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором про постачання електричної енергії №25-Ц/22-2481-02 від 27.12.2002 року в частині здійснення своєчасних розрахунків за активну електричну енергію, спожиту протягом серпня 2015 року липня 2016 року включно.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.2.1 договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в той період, враховуючи день фактичної оплати.

Позивачем нарахована та заявлена до стягнення з відповідача пеня за прострочення оплати активної електроенергії за вересень 2015 липень 2016 року за загальний період з 07.09.2015 року по 31.07.2016 року у розмірі 17 783 188,97 грн. Розрахунок суми пені здійснений позивачем по кожному плановому рахунку окремо (за період з вересня 2015 року по липень 2016 року), а також частково на підставі 0,1% (не більше подвійної облікової ставки Національного банку України), частково на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Місцевим господарським судом зазначено, що пеня заявлена без урахування приписів пункту 9.2 договору, тому правильним є загальний період нарахування з 08.09.2015 року по 31.07.2016 року.

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Аналогічні приписи містить пункт 9.2 договору.

Умовами договору встановлена планова оплата активної електричної енергії шляхом сплати відсоткової вартості договірної величини споживання до 7, 14, 21 та до 28 числа розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

З урахуванням наведеного вбачається, що останнім днем оплати відсоткової вартості договірної величини споживання, відповідно є 6, 13, 20 та 27 числа розрахункового періоду.

З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що при здійсненні її підрахунку позивачем не враховані приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України та пункту 9.2 договору: у вересні 2015 року (06.09.2015 року, 13.09.2015 року, 20.09.2015 року та 27.09.2015 року є вихідними днями неділя, відповідно останній день оплати є 07.09.2015 року, 14.09.2015 року, 21.09.2015 року та 28.09.2015 року, прострочення з 08.09.2015 року, 15.09.2015 року, 22.09.2015 року, 29.09.2015 року) у грудні 2015 року (06.12.2015 року, 13.12.2015 року, 20.12.2015 року та 27.12.2015 року є вихідними днями неділя, відповідно останній день оплати є 07.12.2015 року, 14.12.2015 року, 21.12.2015 року та 28.12.2015 року, прострочення з 08.12.2015 року, 15.12.2015 року, 22.12.2015 року, 29.12.2015 року), у лютому 2016 року (06.02.2016 року, 13.02.2016 року, 20.02.2016 року та 27.02.2016 року є вихідними днями субота, відповідно останній день оплати є 08.02.2016 року, 15.02.2016 року, 22.02.2016 року та 29.02.2016 року, прострочення з 09.02.2016 року, 16.02.2016 року, 23.02.2016 року, 01.03.2016 року), у березні 2016 року (06.03.2016 року є вихідним днем неділя, однак 07.03.2016 року також був вихідним днем згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №1155-р "Про перенесення робочих днів у 2016 році, 08.07.2016 року був вихідним днем відповідно до статті 73 Кодексу законів про працю України, відповідно останнім днем оплати є 09.03.2016 року, прострочення з 10.03.2016 року).

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Під час вирішення спору відповідач заявив про застосування позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені за період з 07.09.2015 року по 12.09.2015 року.

Місцевим господарським судом зазначено, що позовну заяву подано до суду 13.09.2016 року, тобто після спливу позовної давності щодо стягнення пені за період з 08.09.2015 року по 12.09.2015 року, у звязку з чим застосовано позовну давність та відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за період з 08.09.2015 року по 12.09.2015 року у розмірі 187 765,15 грн.

Апеляційний господарський суд не погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо звернення позивача до суду 13.09.2016 року, оскільки згідно відбитку поштового штемпеля на описі вкладення та конверті (а.с. 40, 41, том 2) позивач звернувся (направив на адресу господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву з додатками) 09.09.2016 року, а 13.09.2016 року здійснено реєстрацію позовної заяви місцевим господарським судом після її отримання.

Враховуючи заявлене клопотання відповідача про застування позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені, дату звернення позивача з позовом до суду, апеляційний господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення пені за 08.09.2015 року у сумі 33 027,53 грн. такими, що заявлені після спливу позовної давності та не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені є правомірними за період з 09.09.2015 року по 31.07.2016 року у сумі 17 188 034,55 грн. (під час здійснення перерахунку пені апеляційним господарським судом враховані правильні строки прострочення, зокрема у вересні та грудні 2015 року, у лютому та березні 2016 року, а також застосовано позовну давність).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 80 % (а.с. 83-88, том 2).

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені на 50 % (50% від суми 16 942 195,22 грн., тобто до суми 8 471 097,61 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача, що прострочив грошове зобов'язання, врахував значний розмір неустойки, а також повну оплату відповідачем вартості активної електроенергії, період прострочення за якою є нетривалим

Апеляційний господарський суд висновок місцевого господарського суду про зменшення розміру штрафу та пені достатньо обґрунтованими, враховуючи наступне.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктом першим статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Зважаючи на обставини справи, апеляційний господарський суд вважає, що ухвалюючи рішення у справі про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, використовуючи надане суду право пунктом третім статті 83 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд обґрунтовано визнав даний випадок винятковим та правильно застосував до спірних правовідносин норми частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, частини першої статті 233 Господарського кодексу України. Апеляційний господарський суд вважає, що таке зменшення, беручи до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником по оплаті активної електричної енергії та відсутність негативних наслідків для позивача у вигляді заподіяної шкоди, викликаних простроченням виконання, а також нарахування, крім пені також й трьох процентів річних, є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін. Отже, в даному випадку, місцевим господарським судом дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір пені.

Однак, враховуючи, що є правомірними позовні вимоги про стягнення пені за період з 09.09.2015 року по 31.07.2016 року у сумі 17 188 034,55 грн., з урахуванням зменшення пені на 50%, з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 8 594 017,28 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення з відповідача 3% річних за прострочення оплати активної електроенергії за загальний період з 07.08.2015 року по 31.07.2016 року у розмірі 1 615 743,00 грн. (по кожному плановому рахунку окремо за період з серпня 2015 року по липень 2016 року).

Місцевий господарський суд здійснив перерахунок 3% річних за загальний період з 07.08.2015 року по 31.07.2016 року з урахуванням приписів пункту 9.2 договору та встановив, що за вказаний період 3% річних складають 1 562 117,55 грн. та підлягають до стягнення. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних місцевим господарським судом відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що відсутність наведеного розрахунку в рішенні або зазначення, де саме допущені помилки під час нарахування 3% річних унеможливили здійснення перевірки розрахунку місцевого господарського суду, тому позивач наполягає на заявленій до стягнення сумі 3% річних в розмірі 1 615 743,00 грн.

Апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами апелянта, оскільки в рішенні місцевого господарського суду зазначено, що розрахунок 3% річних виконаний позивачем без урахування приписів пункту 9.2 договору, який містить аналогічні умови, передбачені частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, які є обовязковими як під час визначення терміну оплати та і під час визначення періоду прострочення виконання зобовязання.

Між тим, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних з урахуванням пункту 9.2 договору та частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України (під час здійснення перерахунку пені апеляційним господарським судом враховані правильні строки прострочення, зокрема у вересні та грудні 2015 року, у лютому та березні 2016 року), апеляційний господарський суд дійшов до висновку про правомірність позовних вимог в частині 3% річних за загальний період з 07.08.2015 року по 31.07.2016 року у сумі 1 569 810,56 грн.

З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 10 163 827,84 грн. (8 594 017,28 - пені та 1 569 810,56 грн. 3% річних).

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог без урахування зменшення розміру пені, у сумі 199 869,07 грн. (від суми 18 757 845,11 грн. (17 188 034,55 грн. + 1 569 810,56 грн.).

Що стосується розстрочки виконання судового рішення апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Частково задовольняючи заяву про розстрочку виконання судового рішення та надаючи таку розстрочку строком на 6 місяців, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості доводів боржника щодо неможливості виконання рішення суду у даній справі, а саме: перебування у скрутному фінансово-економічному становищі, повної сплати заборгованості за активну електричну енергію, нетривалий час прострочення виконання грошового зобовязання.

Документальним підтвердженням скрутного фінансового становища підприємства (його збитковості) є: Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015 року, Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2015 рік, Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 30.06.2016 року, Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2016 року, довідкою про дебіторську заборгованість ПАТ "Дніпровський меткомбінат" станом на 01.03.2016 року, листом Міжрегіонального Головного управління ДФС Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську від 04.08.2016 року.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи із наведеного, в основу судового рішення про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Таким чином, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Апеляційний господарський суд вважає, що в даному випадку місцевим господарським судом враховані інтереси обох сторін, оскільки відповідачу надано розстрочку не на 10 місяців, як він просив, а лише на 6 місяців. При цьому, місцевим господарським судом правомірно враховано, що заявлені до стягнення суми, розстрочити сплату яких просив позивач, складається із сум пені та 3 % річних, в той час як основна заборгованість вже погашена і ця обставина сторонами не заперечується.

Отже, виходячи з вимог процесуального законодавства місцевим господарський судом, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення у даній справі, встановив обставини та обґрунтував їх винятковість, що є підставою для розстрочки виконання судового рішення.

До того ж, за змістом статті 83 Господарського процесуального кодексу України розстрочити виконання судового рішення це право суду.

За таких обставин, враховуючи фінансовий стан боржника та доводи викладені у заяві про розстрочку виконання судового рішення, з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника та зупинки роботи підприємства, а також баланс інтересів, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви боржника про розстрочку виконання судового рішення й обґрунтовано розстрочив його виконання на 6 місяців.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Враховуючи практику Європейського Суду з прав людини при з'ясуванні питання щодо порушення положень статті 1 Протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід з'ясовувати, зокрема, чи мало місце втручання у право мирного володіння майном? Чи здійснене втручання в "інтересах суспільства"? Чи відповідає втручання принципу правової визначеності? Чи дотримано "справедливий баланс" між суспільним інтересом та правом особи на мирне володіння майном?

В даному випадку, з точки зору принципу "справедливого балансу" між суспільним інтересом та правом особи на мирне володіння майном та принципу правової визначеності, встановлених Конвенцією відсутні підстави вважати, що вона була порушена.

Апеляційний господарський суд враховує також те, що відповідач здійснює виконання рішення суду згідно наданої розстрочки, що підтверджується платіжними дорученнями №18969 від 28.12.2016 року на суму 1 705 063,80 грн. та №1518 від 27.01.2017 року на суму 1 705 063,80 грн.

Однак, враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов до висновку про правомірність позовних вимог у сумі 10 163 827,84 грн., підлягає зміні розмір платежів у період розстрочки, а саме по 1 693 971,30 грн. (перші 5 місяців) та 1 693 971,34 грн. у 6 місяці розстрочки.

При цьому апеляційний господарський суд зазначає, що розстрочка виконання рішення суду надається лише на суму пені та 3% річних, сума судового збору стягується у загальному порядку без розстрочки.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстави для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до статті 25 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

01.02.2017 року Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство повідомило, що є правонаступником всіх майнових і немайнових прав та юридичних обов'язків Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського".

Відповідно до пункту 1.4 Статуту Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" є правонаступником всіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського".

З урахування викладеного, апеляційний господарський суд вважає за необхідне здійснити заміну відповідача у справі Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" його правонаступником Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, 18Б, код 05393043).

Керуючись статтями 25, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Здійснити заміну відповідача у справі Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" його правонаступником Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, 18Б, код 05393043).

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року у справі №904/8022/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року у справі №904/8022/16 змінити в частині стягнення розміру пені, 3% річних та судового збору.

Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року у справі №904/8022/16 в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" 3% річних у сумі 1 569 810,56 грн., пеню у сумі 8 594 017,28 грн., судовий збір у сумі 199 869,07 грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Надати розстрочку виконання рішення суду в частині суми 10 163 827,84 грн. (1 569 810,56 грн. + 8 594 017,28 грн.) на 6 місяців з грудня 2016 року по травень 2017 року зі сплатою суми 1 693 971,30 грн. до 29 числа кожного місяця розстрочки, а до 29.05.2017 року суми 1 693 971,34 грн."

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 219 855,98 грн., про що видати наказ.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Повна постанова складена 03.02.2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко