ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017 року Справа № 904/5117/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів :

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Іванова О.Г., Чус О.В.

При секретарі Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , довіреність №2042 від 25.10.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 , довіреність б/н від 15.08.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року у справі № 904/5117/16

За позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод", м.Дніпро

про стягнення 7 270, 81 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28 листопада2016 року у справі № 904/5117/16 (головуючий колегії ОСОБА_3, судді: Колісник І.І., Новікова Р.Г.) позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 2 114,11 грн. збору за зберігання вантажу, 367, 95 грн. пені, 470,41 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено..

Не погодившись з рішенням суду, позивач - публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у сумі 35957,41грн.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що судом не було взято до уваги те, що залізниця не порушуючи вимог статті 22 Господарського процесуального кодексу України, до розгляду справи подала заяву про збільшення позовних вимог на підставі документів, які не змінюють обставини справи.

Всі ці обставини на думку позивача, є підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29 грудня 2016 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 02 лютого 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2014 року між державним підприємством "Придніпровська залізниця" (надалі Залізниця) та товариством з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" (надалі Вантажовласник) було укладено договір №ПР/ДН-1-14270/НЮп "Про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги" (надалі Договір), предметом якого згідно пункту 1.1 є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, Вантажовласник зобовязується предявляти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, передані в електронному вигляді, при цьому оригінали заявок, оформлені на бланках форми ГУ-12/форми ГУ-12К та заявки на подачу вагонів /контейнерів/ надавати згідно правил перевезень вантажів; здійснювати навантаження /вивантаження/ вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Залізниця зобовязується приймати до перевезення та видавати вантажі Вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, повязані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в Тарифному керівництві №1 чинному на момент надання послуг та додатку №1 до цього договору (п. 2.2 Договору).

Відповідно до пунктів 2.3, 4.3 Договору, для проведення розрахунків і обліку сплачених сум Залізниця відкриває для Вантажовласника особовий рахунок з присвоєнням коду №7917616 та коду вантажовідправника, вантажоодержувача №4875. У разі відсутності на особовому рахунку Вантажовласника коштів, необхідних для оплати перевезення та додаткових послуг, у тому числі плати за користування вагонами і контейнерами, а також відмови від оплати наданих послуг, Залізниця припиняє приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно із статтею 62 Статуту залізниць з одночасним віднесенням відповідальності на Вантажовласника за невиконання плану перевезень, затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу.

В пункті 2.4 сторонами договору узгоджено, що вантажовласник зобовязується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги, перелічені в Тарифному керівництві №1 та додатку №1 до договору, у тому числі плату за користування вагонами і контейнерами шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу підїзної колії на рахунок Залізниці № 3276 в АТ "Ощадбанк" МФО 305482, .

Відповідно до пункту 7.4 Договору договір укладено сторонами строком на рік. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

Звертаючись до товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" із позовом про стягнення збору за зберігання вантажу та пені за прострочення платежу, позивач - публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" посилався на несвоєчасність отримання вантажу, що є підставою для стягнення збору за зберігання вантажу залізницею.

Під час розгляду справи по суті позивачем змінювались позовні вимоги. Зокрема, 15.08.2016року позивач подав заяву вих. №ДНЮ-2/465 від 04.08.2016року про збільшення позовних вимог, відповідно до якої в звязку зі збільшенням періоду нарахування пені, позовні вимоги були збільшені до 39 466,51 грн.

29.08.2016року позивач подав уточнену заяву вих. №ДНЮ-2/494 від 23.08.2016року про збільшення позовних вимог, відповідно до якої уточнив загальну суму позову, яка складає 37 476,34 грн., з якої 29 568,00 грн. збір за зберігання вантажу, 7 908,34 грн. пеня від суми боргу за кожний день прострочення платежу з 16.12.2015 року по 16.06.2016 рік.

02.11.2016 року позивач подав заяву вих.ДНЮ-2/580 від 01.11.2016року про уточнення позовних вимог, відповідно до якої в зв'язку з перерахунком пені, позовні вимоги були зменшені до 34 724,65 грн.

28.11.2016року Позивач подав заяву вих. № 999/337 від 25.11.2016року про збільшення позовних вимог.

Зі змісту вищезазначеної заяви Позивача вбачається, що первісні позовні вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу та пені за прострочення платежу зменшені до 7 270, 81 грн., з яких: 2 114,16 грн. - збір за зберігання вантажу (з урахуванням ПДВ), 5 156,65 грн. - пеня за прострочення платежу. В той же час Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з Відповідача плати за користування вагонами в сумі 28 686,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, та стягуючи з товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 2 114,11 грн. збору за зберігання вантажу, 367, 95 грн. пені, господарський суд першої інстанції виходив з того, що акти загальної форми ГУ-23 №59, №60 засвідчують затримку вагонів (контейнерів), повязану з митним оформленням вантажу та є підставою для матеріальної відповідальності у вигляді збору за зберігання вантажу в сумі 2114,11 грн., а не 2114,16 грн., оскільки позивачем при розрахунку збору за зберігання вантажу була допущена арифметична помилка.

Оскільки судом було встановлено, що з Відповідача підлягає стягненню збір за зберігання вантажу в сумі 2 114,11 грн., пеня за заявлений Позивачем період нарахування з 14.01.2016року по 14.06.2016 рік (153 дні) становить 367,95 грн., яка підлягає стягненню з Відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2015року о 21:35 за залізничними накладними №031996, №031995 зі станції Худат Азербайджанської Республіки на станцію Божедарівка прибули цистерни №77326585, №77331316 з вантажем "настойки спиртовые прочие" для одержувача товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" ( а.с.24-25).

Відповідачу було передано повідомлення 16 грудня 2015року о 22:30 про готовність подавання цистерн під вивантаження 19 грудня 2015року о 18:00, що підтверджується витягом з книги повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2, що міститься в матеріалах справи (а.с. 23).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" листом від 16 грудня 2015року просило подати цистерни №77326585, №77331316 під вивантаження на 6 колію станції (а.с. 30).

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 908 та ст. 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Статтею 71 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, визначено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

Статтею 42 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня. Якщо залізниця не повідомить про прибуття вантажу, одержувач звільняється від внесення плати за користування вагонами (контейнерами) і за зберігання вантажу до того часу, як буде надіслано повідомлення.

Положеннями 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №567/6855 08.07.2002, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної підїзної колії, порту, підприємства; затримки вагонів (контейнерів), повязаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для митних, санітарних та інших правил. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання актів, але не менше як двома особами.

Згідно з пунктами 6, 7, 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, для одержання вантажу одержувач повинен надати на станцію довіреність. Вантаж разом з накладною видається на станції призначення одержувачу, зазначеному в накладній, після внесення ним усіх належних залізниці платежів. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Відповідно до п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458, про закінчення вантажних операцій і готовність вагонів до забирання локомотивом залізниці вантажовласник повинен повідомити станцію по формі повідомлення, яка наведена у пункті 12 цих Правил. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій.

Згідно з актами загальної форми ГУ-23 №59, №60 встановлено затримку вагонів №77326585, №77331316, повязану з митним оформленням вантажу. Зазначені вище вагони прибули 16 грудня 2015року о 21:35. Відповідно до вищевказаних актів, час початку затримки вагонів 17 грудня 2015року о 00:30, час закінчення затримки вагонів 19 грудня 2015року о 18:00 (а.с. 13, 14).

19 грудня 2016року технолог ОСОБА_4, уповноважений довіреністю товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" №304725 від 23 січня 2015року, одержав вантаж в цистернах №77326585, №77331316 за накладними №031996, №031995, що підтверджується відміткою про одержання вантажу в графі 65 цих накладних (а.с. 24, 25,29).

Згідно з Памяткою форми ГУ-45 №48 про подавання вагонів, цистерни №77326585, №77331316 перебували на відповідальності ТОВ "Сімферопольський вино-коньячний завод".

Відповідно до акту загальної форми ГУ-23 №455 від 16 грудня 2015року, вагони №77326585, №77331316 затримані на колії станції з вини одержувача ТОВ "Сімферопольський вино-коньячний завод" через невиконання пункту 2.4 Договору. Згідно з актом №455 від 16 грудня 2015року за затримку цистерн з 21:35 16 грудня 2015року до 18:00 19 грудня 2015рокупозивачем нараховано збір за зберігання вантажу в сумі 1 761,80 грн. (з ПДВ 2 114,16 грн.).

Збір за зберігання вантажу розраховується згідно з п.8 Правил зберігання вантажів, яким передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін граничного зберігання починається з моменту вивантаження вантажу (контейнера з вагона) засобами залізниці або з моменту подачі вагона під вивантаження засобами одержувача (п. 4 Правил зберігання вантажу).

Згідно з підпунктом 2.1. пункту 2 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України №317 від 26.03.2009, після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі 4,0 грн. за одну тонну при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах за масу брутто, округлену до повних тонн. У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

Оскільки акти загальної форми ГУ-23 № 59, № 60 засвідчили затримку вагонів (контейнерів), повязану з митним оформленням вантажу, то господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність нарахування Позивачем збору за зберігання вантажу Відповідачу.

Як вбачається з акту загальної форми ГУ-23 № 455, часом початку затримки на колії №4 станції слід вважати 21:35 16.12.2015.

Згідно Пам'ятки №48 про подавання вагонів форми ГУ-45, часом подавання вагонів на колію №6 станції, тобто часом закінчення затримки є 18:00 19.12.2015.

З урахуванням встановленого ст. 46 Статуту залізниць України терміну безоплатного зберігання вантажу - 24 години, а також необхідності округлення неповної доби до повної відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України, збір за зберігання вантажу слід розраховувати за 2 доби (68 годин 25 хвилин - 24 годин = 44 години 25 хвилин (або 1,8 діб) таким чином: 4,00 грн. (ставка збору за 1 тонну) х 2,002 (діючий коефіцієнт) х 110 тонн х 2 доби = 1 761,76 грн. (з урахуванням ПДВ 2 114,11 грн.).

Таким чином, перевіривши правильності здійсненого Позивачем розрахунку збору за зберігання вантажу, господарський суд першої інстанції встановив арифметичну помилку, та позовні вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу задовольнив частково, в сумі 2 114,11 грн.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу п.1ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 4.4 Договору, у разі виникнення заборгованості за перевезення вантажів та додаткові послуги, у тому числі плату за користування вагонами і контейнерами, Вантажовласник сплачує Залізниці пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

Оскільки судом було встановлено, що з Відповідача підлягає стягненню збір за зберігання вантажу в сумі 2 114,11 грн., то суд першої інстанції також обґрунтовано стягнув пеню за заявлений Позивачем період нарахування з 14.01.2016 по 14.06.2016 (153 дні) у сумі 367,95 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги заяву позивача від 28.11.2016 року про збільшення позовних вимог на підставі документів, які не змінюють обставини справи, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення збору за зберігання вантажу, який був прийнятий до розгляду і суд розпочав розгляд справи по суті 14 липня 2016 року.

Заявою від 28.11.2016 вих. №999/337 позивач первісні позовні вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу та пені за прострочення платежу зменшив до 7 270, 81 грн., з яких: 2 114,16 грн. - збір за зберігання вантажу (з урахуванням ПДВ), 5 156,65 грн. - пеня за прострочення платежу, та заявив позовні вимоги про стягнення з Відповідача плати за користування вагонами в сумі 28 686,60 грн.

Як роз'яснено у п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Відповідно до п.3.11. означеної постанови, Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правила вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Як вбачається з заяви від 28.11.2016 року, Позивач фактично зменшив первісні позовні вимоги про стягнення з Відповідача збору за зберігання вантажу та пені за прострочення платежу, та просив стягнути з Відповідача плати за користування вагонами, що фактично є доповненням предмету позову ще однією позовною вимогою, яка не була заявлена в раніше поданій позовній заяві, до початку розгляду господарським судом справи по суті.

З огляду на вищевикладене, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про прийняття заяви Позивача за вих. №999/337 від 25.11.2016 до розгляду частково, в частині зменшення позовних вимог про стягнення збору за зберігання вантажу та пені за прострочення платежу.

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно встановив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року у справі № 904/5117/16 - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03 лютого 2017 року

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В.Чус