ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 рокуСправа № 912/4887/16
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/4887/16

за позовом: Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Кропивницький

до відповідача: Успенської сільської ради, с. Успенка, Онуфріївський район, Кіровоградська область

про стягнення 28 702,94 грн

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 164 від 12.02.16;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дочірнє підприємства "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до господарського суду з позовною заявою № 1263 від 28.12.2016, в якій просить стягнути з Успенської сільської ради 13785, 14 грн боргу за роботи, 3% річних в сумі 1231,62 грн та інфляційні втрати в сумі 13686,18 грн.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договорів № 26 від 18.10.2013 та № 27 від 18.10.2013 в частині оплати виконаних позивачем робіт.

Ухвалою від 29.12.2016 господарським судом прийнято вказану позовну заяву до розгляду і порушено провадження у справі № 912/4887/16.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог ціна позову визначається загальною сумою усіх вимог. Ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Господарський суд здійснивши власний розрахунок ціни позову встановив, що при додаванні всіх складових, які фактично просить стягнути позивач, а саме - 13785,14 грн основного боргу, 13686,18 грн інфляційних та 1231,62 грн 3% річних, ціна позову становить 28 702,94 грн. Таким чином, позивач при визначенні ціни позову допустив арифметичну помилку.

Враховуючи викладене, господарський суд здійснює розгляд справи з урахуванням правильної ціни позову, яка становить 28 702,94 грн.

В судовому засіданні 02.02.2017 господарський суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 02.02.2017 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач відзив на позов до господарського суду не надав, правом участі у судовому засіданні 02.02.2017 не скористався хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 43).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

На підставі викладеного господарський суд вважає можливим розглянути справу по суті в судовому засіданні 02.02.2017 за відсутності представника відповідача та за наявними у справі доказами.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Успенською сільською радою (далі - Замовник, відповідач) та філією "Онуфріївський райавтодор" Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", Виконавець, позивач) 18.10.2013 було укладено Договір № 26 (надалі - Договір № 1, а.с. 8-9), за умовами якого Виконавець зобов'язується виконувати поточний ремонт вул. Набережна в с. Успенка, а замовник в свою чергу зобов'язується оплатити виконані роботи.

Згідно Договору № 1 та Акта приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ - 2в), Виконавець виконав роботи на суму 5800, 00 грн.

18.10.2017 між Успенською сільською радою та ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" було укладено Договір № 27 (надалі - Договір №2, а.с. 18-19).

За умовами Договору № 2, Виконавець зобов'язується виконувати роботи по благоустрою на території Успенської сільської ради.

Згідно Договору № 2 та Акта приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ - 2в), Виконавець виконав роботи на суму 12308, 40 грн, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Вказані договори № 1 та № 2 та Акти приймання виконаних будівельних робіт підписані повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Поряд з цим, Замовник оплатив виконані роботи частково, а саме за Договором № 1 оплатив 4323, 26 грн, а за Договором № 2 виконані роботи взагалі оплачені не були.

З огляду на викладені обставини у відповідача утворилась заборгованість в сумі 13785,14 грн за виконані роботи згідно Договорів № 26 та № 27 від 18.10.2017.

18.08.2016 позивачем було направлено відповідачу претензію № 789 (а.с. 29-30, 45), відповідно до якої Виконавець просить оплатити Замовника виконані роботи протягом 10 днів з моменту отримання претензії.

Відповіді на претензію позивачем не отримано, заборгованість в сумі 13785, 14 грн, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

За змістом частин першої, другої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання. Господарські зобов'язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Положеннями статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору як угоди (правочину) є сукупністю визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зі змісту спірного договору вбачається, що у відповідності до вимог статті 181 ГК України сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами щодо: предмету договірного зобов'язання, вартості робіт та строку виконання, відповідальності за порушення його умов.

Зазначений правочин укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками юридичних осіб, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений та у судовому порядку недійсними не визнаний.

Відтак, в силу положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що укладений договір за своєю правовою природою є договором підряду, а тому виниклі між сторонами спірні правовідносини за правилами абзацу другого частини 1 статті 193 Господарського кодексу України регулюються відповідними нормами зобов'язального права і глави 61 Цивільного кодексу України.

Як встановлено ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи Виконавцем виконано роботи, обумовлені Договорами № 1 та № 2, та надано Успенській селищній раді для підписання акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат) за жовтень 2013 року, які підписані сторонами без зауважень.

З урахуванням умов Договору № 1 та № 2 (пункт 2.1.) Замовник має оплатити виконані роботи до 31.12.2013.

30.12.2013 відповідачем частково здійснено оплату на рахунок Виконавця в сумі 4323,26 грн.

Вищевикладені обставини відповідачем не спростовано, доказів оплати за виконані роботи господарському суду не надані.

З огляду на викладені обставини, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 13785,14 грн основного боргу підлягають задоволенню.

За ст. 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, за прострочення виконання зобов'язань з оплати виконаних робіт позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 1231,62 грн за період з 01.01.2014 по 23.12.2016, а також інфляційні втрати у сумі 13686,18 грн за період 01.01.2014 - 23.12.2016.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 3% річних нараховуються від простроченої суми за весь час прострочення.

Розрахунок позивача по нарахуванню інфляційних втрат та 3% річних за вказані вище періоди (а.с. 4) відповідає наведеним вище положенням, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, господарський суд зазначає, що відповідач вказав період нарахування інфляційних втрат 01.01.2014- 23.12.2016, однак по нарахованій сумі інфляційних втрат в розмірі 13686,18 грн такі витрати є фактичними інфляційними втратами за період січень 2014-листопад 2016.

На підставі викладеного, позовні вимоги Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення з Успенської сільської ради 13 785,14 грн основного боргу, 13 686,18 грн інфляційних втрат та 1 231,62 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Успенської сільської ради (28120, Кіровоградська область, Онуфріївський район, с. Успенка, вул. Республіканська, 1, ідентифікаційний код 04366436) на користь Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (25015, м. Кіровоград, вул. Полтавська, 38, ідентифікаційний код 32039992) 13 785,14 грн основного боргу, 13 686,18 грн інфляційних втрат та 1 231,62 грн 3% річних, а також 1 378,00 грн судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.02.2017.

Суддя В.В.Тимошевська