ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017р. Справа № 914/3189/16

За позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача:Української академії друкарства, м. Львів;
про:стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу №1323/14-ТЕТ(Т)-21 від 04.04.2014р.
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність № 14-90 від 18.04.2014р.);
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність №64-10/13 від 12.01.2017р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

15.12.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі Позивач) до Української академії друкарства (надалі Відповідач) про стягнення 8137,16 грн. пені, 1387,99 грн. 3% річних та 14851,97 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 16.12.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 12.01.2017р. Ухвалою від 12.01.2017р. суд відклав розгляд справи на 30.01.2017р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, просив суд позов задоволити. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.04.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу №1323/14-ТЕ-21, на виконання якого позивачем (продавцем) було поставлено відповідачу (покупцю) природний газ на загальну суму 196911,55 грн. Покупець зобов'язувався оплатити газ протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок здійснити до 14-го числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу. Оскільки взяті на себе зобов'язання за договором (в частині оплати поставленого газу) відповідач належним чином не виконував, зокрема, невчасно розраховувався за поставлений йому газ, позивач просить стягнути з відповідача 8137,16 грн. пені, 1387,99 грн. 3% річних та 14851,97 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача в судове засідання зявився, просив у задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що 06.03.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №13/3604-ТЕ-21, за яким позивач зобовязувався поставити відповідачу в 2013 році природний газ на умовах, визначених вказаним договором. У 4 кварталі 2013р. відповідач здійснив оплату за спожитий газ згідно закладених планових обсягів споживання та в результаті виникла переплата в розмірі 118585,14 грн., які повернуті позивачем не були. Відповідно до п. 4.4. договору, кошти, які надійшли від покупця будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. Відтак, на думку представника, кошти в розмірі 118585,14 грн. (переплата за договором №13/3604-ТЕ-21 від 06.03.2013р.) позивач повинен був зарахувати в якості оплати наступних поставок газу, що відповідає загальноприйнятій практиці ведення розрахунків за спожиті комунальні послуги. Зважаючи на те, що зазначені кошти ні повернуті, ні зараховані за даним договором не позивачем не були, у червні 2016р. відповідач звернувся до ПАТ «НАК Нафтогаз» з листом про зарахування залишку коштів 118585,14 грн. в рахунок оплати за договором №1323/14-ТЕ-21 від 04.04.2014р., які 30.06.2016р. були зараховані позивачем. Враховуючи те, що тендерні процедури по закупівлі газу на 2014р. були розпочаті у визначені строки, однак з незалежних від відповідача причин завершилися лише у квітні 2014р. укладенням договору купівлі-продажу природного газу, а проведення оплати за газ за договором №1323/14-ТЕ-21 від 04.04.2014р. до його укладення є неможливим, нарахування пені, 3% річних та інфляційних за прострочення оплати за січень та лютий є безпідставним.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.04.2014р. між позивачем (Продавцем) та відповідачем (Покупцем) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №1323/14-ТЕ(Т)-21 (надалі - Договір), відповідно п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2. Договору був викладений в новій редакції згідно Додаткової угоди №1 до Договору від 23.05.2014р.)

Згідно п. 3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

На виконання зобов'язань за Договором, позивачем протягом січня-березня 2014р., листопада-грудня 2014р. поставлено, а відповідачем прийнято природний газ, загальною вартістю 196911,55 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи ОСОБА_1 приймання-передачі природного газу за вказаний період. Дані акти підписані повноважними представниками сторін Договору та скріплені їх печатками.

В пункті 6.1. Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що за поставлений газ за Договором відповідач розрахувався повністю, заборгованість відсутня. Проте, позивач стверджує, що розрахунок за газ відбувся поза строками, встановленими Договором, а тому відповідач повинен сплатити на користь позивача пеню, 3% річних та інфляційні, відносини між сторонами за договором №13/3604-ТЕ-21 від 06.03.2013р. не мають жодного відношення до відносин, які виникли на підставі договору №1323/14-ТЕ(Т)-21 від 04.04.2014р.

Встановивши наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 652 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з законодавчими особливостями укладення договорів купівлі-продажу природного газу, шляхом проведення тендерних процедур, договір купівлі-продажу природного газу був укладений між сторонами лише 04.04.2014р., в той час як поставки газу розпочалися ще у січні 2014р., про що свідчать акти приймання-передачі природного газу та не заперечується сторонами.

У відповідності до ч. 3 ст. 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

В пункті 11 Договору сторонами визначено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У пункті 6.2. Договору сторонами визначено, що оплата за природний газ повинна бути здійснена до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, підписавши 04.04.2014р. Договір, відповідач як покупець погодився щодо строків оплати поставленого природного газу, визначених п. 6.2. Договору.

За приписами ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На думку суду, визначальним для встановлення наявності/відсутності підстав для задоволення позову та стягнення пені, 3% річних та інфляційних є зясування того, чи відбулося зі сторони відповідача прострочення оплати за газ, у звязку з цим суд зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом на підставі наявних матеріалів справи, до укладення Договору між сторонами існували договірні відносини щодо поставки природного газу, зокрема, 06.03.2013р. між сторонами укладено договір про закупівлю природного газу за державні кошти №13/3604-ТЕ-21, строком до 31.12.2013р. в частині поставок газу та в частині розрахунків до повного їх виконання. На виконання вказаного договору позивачем поставлено відповідачу природного газу на загальну суму 150788,44 грн., а відповідачем здійснено оплату в розмірі 315609,26 грн. (в т.ч. здійснено погашення боргу за попередній період в сумі 46235,68 грн.), в результаті чого утворилася переплата в розмірі 118585,14 грн.

Згідно п. 4.4. договору про закупівлю природного газу за державні кошти №13/3604-ТЕ-21 від 06.03.2013р., кошти, які надійшли від покупця будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Таким чином, як свідчить зміст п.4.4 Договору №13/3604-ТЕ-21 від 06.03.2013р., за умови відсутності заборгованості за цим договором, надмірно перераховані кошти, які надійшли за ним, будуть зараховані в якості передоплати. При цьому, жодних застережень, що така передоплата повинна зараховуватися лише стосовно Договору №13/3604-ТЕ-21 від 06.03.2013р. сторонами не зроблено. А тому, безпідставним є твердження позивача, що кошти, які надійшли за договором №13/3604-ТЕ-21 від 06.03.2013р. не мають жодного відношення до відносин, які виникли на підставі договору №1323/14-ТЕ(Т)-21 від 04.04.2014р.

Суд також критично оцінює твердження позивача про неможливість зарахування надмірно сплачених відповідачем коштів в рахунок оплати за договору №1323/14-ТЕ(Т)-21 від 04.04.2014р., оскільки за змістом п.6.3 Договору в платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначати номер договору, дату його укладення та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. Так, Договір №13/3604-ТЕ-21 від 06.03.2013р. припинив свою дію 31.12.2013р. і поставки газу в період з січня по березень 2014 року здійснювалися за відсутності укладеного між сторонами договору. Сторони лише 04.04.2014р. уклали спірний Договір і обумовили, що його положення поширюються на відносини між сторонами, що виникли з 01.01.2014р. А тому, в період до квітня 2014р. відповідач обєктивно не міг виконати умови п.6.3 спірного Договору в частині зазначення призначення платежу при оплаті за газ.

В абз. 2 п. 6.4. Договору від 04.04.201р. сторони теж погодили, що кошти, які надійшли від покупця будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Таким чином, враховуючи, що строк дії договору про закупівлю природного газу за державні кошти №13/3604-ТЕ-21 від 06.03.2013р. закінчився, заборгованість по ньому була відсутня, позивач в силу положень п. 4.4. вказаного договору, був зобовязаний зарахувати кошти в розмірі 118585,14 грн. (яка існувала станом на 01.01.2014р.) в якості оплати за поставки газу за період з січня по березень 2014р. та передоплати за договором №1323/14-ТЕ(Т)-21 від 04.04.2014р., не очікуючи на повідомлення (листа) покупця про таке зарахування.

З огляду на викладене, суд констатує, що прострочення зі сторони відповідача за зобовязаннями за січень-лютий 2014р. було відсутнє, а тому нарахування пені, 3% річних та інфляційних за зобовязаннями за цей період є безпідставним. Що стосується нарахування пені, 3% річних та інфляційних за зобовязаннями за березень 2014р., то таке прострочення мало місце, виходячи з суми 21123,53 грн. (29361,43 грн. (нарахування за березень) 8237,90 грн. (передоплата) = 21123,53 грн.) за період з 15.04.2014р. по 28.08.2014р.

У відповідності до п. 7.2. Договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. умов цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Здійснивши перерахунок пені за період з 15.04.2014р. по 28.08.2014р. суд зазначає, що така підлягає стягненню з відповідача в розмірі 1644,77 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 15.04.2014р. по 28.08.2014р., суд прийшов до висновку, що такі підлягають стягненню з відповідача у розмірі 236,12 грн. та 1288,43 грн. відповідно.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, ст.ст. 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Української академії друкарства (79020, м. Львів, вул. Підголоско, 19; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 1644,77 грн. пені, 236,12 грн. 3% річних, 1288,43 грн. інфляційних втрат та 179,14 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 02.02.2017 р.

Суддя Крупник Р.В.