номер провадження справи 32/150/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017 Справа № 908/3020/16

За позовом Дочірнього підприємства Трансгарант-Україна (03680, Київ-150, м. Київ, вул. Димитрова, 5, корпус 2)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72)

про стягнення боргу в розмірі 28202грн. 75 коп.

Суддя Колодій Н.А.

Представники:

Від позивача : ОСОБА_2, , довіреність б/н від 26.12.2016р.

Від відповідача : ОСОБА_3, довіреність № 20-171 від 04.01.2016р.

ОСОБА_4, дов. № 20-52 від 29.11.2016р.

Заявлено позов Дочірнього підприємства Трансгарант-Україна до ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь про стягнення 29202 грн. 75 коп. заборгованості.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 14.11.2016 р. справу № 908/3020/16 призначено до розгляду судді Колодій Н.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.11.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3020/16, присвоєно справі номер провадження 32/150/16, з призначенням судового засідання на 07.12.2016 р.

В судовому засіданні 07.12.2016р. відповідачем було подано клопотання, в якому відповідач просить продовжити та відкласти розгляд справи.

Клопотання відповідача судом задоволено. Продовжено строк розгляду спору, судове засідання відкладалось до 23.01.2017р.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги викладені в позовній заяві, на підставі ст. ст. 526, 530, 599, 629 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 193, 218 ГК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те що позовні вимоги ґрунтуються на договорі транспортно-експедиторського обслуговування №20/2013/417 від 15.02.2013 та додатку №62 від 18.09.2015 р. до нього, згідно якого у відповідності з умовами Договору Експедитор надає послуги по наданню власних (орендованих) вагонів-обкотишевозів на маршрутах, зазначених у п.2 додатку № 62 до договору (станції відправлення: ст.Макимівка-Тернопільська, ст.Скалат Львівської з-ці, ст.Нігин Південно-Західної залізниці, ст.Терни, ст.Рядова, ст.Грековата, ст.Інгулець Придніпровської залізниці; станції призначення: ст.Запоріжжя-Ліве, Кушугум Придніпровської залізниці).

У відповідності з умовами Договору Позивач надав Відповідачу послугу по наданню власних (орендованих) вагонів-обкотишевозів на маршрутах, зазначених у п.2 додатку №62 до договору (станції відправлення: ст.Макимівка-Тернопільська, ст.Скалат Львівської залізниці, ст.Нігин Південно-Західної залізниці, ст.Терни, ст.Рядова, ст.Грековата, ст.Інгулець Придніпровської залізниці; станції призначення: ст.Запоріжжя-Ліве, Кушугум Придніпровської залізниці). Дати початку і закінчення надання послуг зазначені в актах початку надання послуг та актах закінчення надання послуг (Акти додаються). В періоді надання послуг (листопад 2015 р. - січень 2016 р.) від процесу перевезень на період проведення проведення планових ремонтів відлучалися вагони за №58837543, 59124800, 58843509, 58815093, 59136754, 59202226, 58842261, 58857517, 58843442, 58925645, 58856600, 58823196, 58857640, 58842857, 58843673, 59206813, залізничний тариф, за перевезення яких в плановий ремонт сплатив позивач.

В періоді надання послуг (листопад 2015 року - січень 2016 р.) виконувався поточний ремонт (технічне обслуговування з відчепленням) вагонам №59124800, 59146993, 59229096, витрати по сплаті залізничного тарифу за перевезення яких в ремонт та після виконання поточного ремонту до пункту навантаження поніс позивач.

Від відповідача - ПАТ "Запоріжсталь" акти були повернуті підписаними із застереженнями, згідно яких прийнято до оплати по акту №93/15 від 30.11.2015 р. 7146,18 грн., по акту 99/15 від 31.12.2015 р. 45397,15 грн., по акту №102/15 від 31.12.2015 р. 107324,84 грн., по акту №02/16 від 31.01.2016 р. 20642,32 грн. Згідно застережень, які викладені відповідачем на самих актах, відмова оплатити акти в повній сумі обумовлена тим, що відповідач по всім вагонам за №: 58837543, 59124800, 58843509, 59124800, 58815093, 59136754, 59202226, 58842261, 58857517, 58843442, 58925645, 58856600, 58823196, 58857640, 58842857, 59146993, 59229096, 58843673, 59206813 проводилося технічне обслуговування на станціях залізниці по відкриванню і закриванню розвантажувальної системи і пов'язана з цим оплата залізничного тарифа не є обов'язком відповідача.

Враховуючи викладені обставини в позовній заяві позивач, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач не визнав заявлені вимоги, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених в відзиві, вказуючи на те, що сторонами не досягнуто згоди, щодо всіх істотних умов договору, передбачених ст. 181 ГК України, в частині надання позивачем додаткових послуг.

30.01.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши надані сторонами матеріали, вислухавши пояснення представників сторін суд,

ВСТАНОВИВ

Між ВАТ Запоріжсталь (змінило найменування на ПАТ Запоріжсаль) (надалі - клієнт, відповідач) та ДП Трансгарант - Україна (надалі - експедитор, позивач) укладено договір транспортно - експедиторського обслуговування № 20/2013/417 (надалі - договір), за умовами якого відповідач доручає, а позивач, в порядку та на умовах даного договору зобов'язується, за дорученням клієнта, за плату (винагороду) та за його рахунок надати клієнту послуги, передбачені п. 1.2 даного договору (п. 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.2 договору, на умовах даного договору, позивач, на підставі письмових заявок відповідача, зобов'язується надати відповідачу транспортно - експедиторські послуги з організації та оплати перевезення вантажу відповідача по залізничним коліям України та країн СНД у власних (орендованих) вагонах або вагонах що знаходяться під керуванням експедитора на інших законних підставах (надалі - вагони експедитора).

У додатку № 62 від 18.09.2015р. до договору транспортно - експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р. сторони визначили, що, у відповідності до умов даного договору, експедитор, (позивач) надає послуги з надання власних (орендованих) вагонів - окатишевозів (надалі вагони) на маршрутах:

- станція відправлення: ст. Максимовка - Тернопольська, ст. Скалат Львівської залізниці, ст. Негін - Південно - Західної залізниці, ст. Терни, ст. Рядова, ст. Інгулець, Придніпровської залізниці.

-станція призначення: ст. Запоріжжя - Ліве, Кушугум Придніпровської залізниці.

Вантаж - вапняк для флюсування, флюси, камінь вапняковий, окатиші, залізничну сировину.

У пункті 2 додатку до договору вказано, що вартість послуг експедитора за надання рухомого складу та організацію перевезень (крім вартості ж. д. тарифу) визначається у вигляді ставки в розмірі 300,00 (триста) гривень в тому числі ПДВ, за один вагон на добу.

Пунктом 2.1 додатка до договору визначено, що нарахування плати за послуги, проводиться за весь строк знаходження кожного вагона під перевезеннями клієнта, включаючи час перебування вагона на коліях залізниць, підприємств-вантажовідправників, вантажоодержувачів і підприємств залізничного транспорту. Облік по кожному перевезенню починається з дати прибуття (включно) вагона на узгоджену сторонами станцію першого навантаження по даному додатку та закінчується датою прибуття вагонів після останнього вивантаження на станцію зазначену експедитором.

Дати початку та закінчення надання послуг і весь період надання послуг з організації перевезень обумовленої в цьому додатку, зазначаються в Актах початку надання послуг та закінчення надання послуг, які підписуються кожною із сторін. Зазначені дати визначаються згідно з календарним штемпелем станції на залізничних перевізних документах, та/або у разі відсутності перевізних документів згідно даних ПОЦ "Укрзалізниці".

Відповідно до п. 1.3 договору, у випадку необхідності надання Експедитором додаткових послуг, не вказаних в письмовій заявці клієнта, а також необумовлених умовами даного договору, розмір та порядок оплати таких послуг визначається додатковою письмовою угодою сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно до приписів ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані, у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Відповідно до приписів ст. 9 Закону України Про транспортно - експедиторську діяльність, за договором транспортного експедирування, одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта), виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору транспортного експедирування є:

відомості про сторони договору:

для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України;

вид послуги експедитора;

вид та найменування вантажу;

права, обов'язки сторін;

відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили;

розмір плати експедитору;

порядок розрахунків;

пункти відправлення та призначення вантажу;

порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта;

строк (термін) виконання договору;

а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони в договорі сторони не досягли згоди та не передбачили порядок розрахунків за надання рухомого складу та організацію перевезень.

Згідно п. 2.1 додатку № 62 від 18.09.2015р. до договору транспортно - експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р. узгоджено, що облік по кожному перевезенню починається з дати прибуття (включно) вагона на узгоджену Сторонами станцію першого навантаження по даному додатку та закінчується датою прибуття вагонів після останнього вивантаження на станцію зазначену Експедитором.

Тобто, станція призначення після останнього вивантаження визначається експедитором.

Додатковою угодою № 62 від 18.09.2015р. до договору не визначено яким чином і в якому порядку буде проводиться виведення рухомого складу з-під перевезень клієнта, в які строки та яким чином експедитор повідомляє клієнта про станцію призначення після останнього вивантаження.

Угодою № 62 від 18.09.2015р. до договору не визначено, на підставі якого документу, та в які строки ПАТ «Запоріжсталь» повинен здійснити розрахунки за послуги з надання рухомого складу для перевезення вантажу.

В додатку № 62 від 18.09.2015р. до договору, сторони лише зазначили розмір плати експедитору.

Будь яких інших додаткових угод в яких би сторони визначали порядок оплати даних послуг між сторонами не укладалось.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.09.2016р. у справі №

908/1840/16 за позовом ДП «Трансгарант - Україна» до ПАТ «Запоріжсталь» про стягнення грошових коштів (яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.11.2016р. у справі № 908/1840/16) було встановлено, що додаткова угода № 62 від 18.09.2015р. є неукладеною в частині надання позивачем додаткових послуг, оскільки в ній не досягнуто згоди по всім істотним умов договору.

Таким чином, вимога про стягнення заборгованості на підставі даної додаткової угоди є безпідставною.

Крім того, суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача, що, згідно до п.п. 4.2., 4.3. Правил експлуатації власних вантажних вагонів (далі Правила) при перебуванні власних вантажних вагонів на коліях загального користування їх технічне обслуговування проводиться так само, як і для вагонів інвентарного парку залізниць. Планові види ремонту (деповський та капітальний, у тому числі з продовженням строку служби) власних вантажних вагонів проводяться на вагоноремонтних підприємствах, атестованих на здійснення зазначеної діяльності. На проведення планових ремонтів власники (орендарі, оператори) вагонів укладають з вагоноремонтним підприємством договір.

На виконання пунктів 4.11. і 4.12. Правил занесені до АБД ПВ власні вантажні вагони направляються на планові ремонти за розпорядженням власника (оператора, державної вагонної компанії або орендаря вагона) за перевізними документами, оформленими в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Вагони №№ 58815093, 59136754, 58925645, 58856600, 58823196, 58843673 були відправлені ПАТ «Запоріжсталь» в порожньому стані в ремонт з оформленням перевізних документів в електронному вигляді (накладні №№ 46819678, 46938726, 47682463, 47732417, 47732433, 47978382) згідно з наданими ДП «Трансгарант Україна» інструкціями (листами) №№ ДН-11/3770, ДН-12/3957, ДН-12/4011, ДН-12/4070, ДН-12/4108 (надаються). В інструкціях (листах) чітко вказано, що платником залізничного тарифу необхідно вказати саме ДП «Трансгарант Україна».

Вагони №№ 58843509, 58857640, 59206813, 58843442, 58842261, 58842857 були відправлені ПАТ «Запоріжсталь» на станції наступного навантаження сировини для потреб підприємства відповідача за накладними №№ 46051645, 47442678, 47732391, 46998357, 47006184, 46105839. Але, вагони не були навантажені, а без попередження були відправлені Експедитором на станції Знаменка і ОСОБА_5зал. в планові ремонти.

На вагони №№ 58857640, 59206813 Експедитором були надані інструкції №№ ДН-12/4010, ДН-12/4158 на відправлення цих вагонів після вивантаження в ремонт, але вони були надані запізно, вже після відправлення вагонів під наступне навантаження.

Вагони №№ 58857517, 59202226, згідно з наданими Експедитором інструкціями № ДН-11/3795 від 25.11.2015р. і № ДН-11/3770 від 25.11.2015р., були оформлені ПАТ «Запоріжсталь» до перевезення в ремонт на ст. Знаменка Од. зал. за накладними №№ 47288246, 46991360, але впродовж кількох днів (5-10 днів) залізниця не приймала вагони до перевезення через відсутність телеграми від ремонтного вагонного депо ст. Знаменка.

Відповідач звернув увагу суду на те, що за весь час надання послуг з перевезення по вказаним вагонам, в тому числі, за час затримки в прийомі вагонів залізницею, за час знаходження вагонів на станціях відправлення і призначення, за час знаходження вагонів на шляху прямування до станцій навантаження і до станцій проведення ремонту, відповідачем, позивачу була сплачена плата за надані послуги в повному обсязі.

Залізничний тариф за перевезення вагонів до місця планового ремонту є однією зі складових витрат, пов'язаних з організацією проведення планового ремонту, і повинен сплачуватись саме Експедитором без відшкодування клієнтом.

Що стосується витрат Експедитора по сплаті залізничного тарифу за вагони №№ 59124800, 59146993, 59229096, якім згідно з наданими документами було проведено технічне обслуговування ТОв-1, а не поточний ремонт - послуги на проведення технічного обслуговування зазначеним вагонам ПАТ «Запоріжсталь» не замовлялися і не узгоджені договором.

Дана позиція також викладена у рішенні по справі № 908/1840/16, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції.

Будь яких інших додаткових угод, в яких би сторони дійшли згоди про надання додаткових послуг (послуги з надання рухомого складу для перевезення ватажу), їх розмір та порядок розрахунків сторонами не укладалось.

Відповідно до приписів п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами).

Оскільки, в додатковій угоді № 62 від 18.09.2015р. не досягнуто згоди, щодо всіх істотних умов договору, передбачених ст. 181 ГК України, отже, вона є неукладеною в частині надання позивачем додаткових послуг.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними документальними доказами виникнення у відвідача заборгованості за надання рухомого складу для перевезення ватажу в заявленій до стягнення сумі.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 Про судове рішення передбачено, що рішення з господарського спору повинно прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, с достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Пунктом 4 зазначеної Постанови передбачено, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні в мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування й ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, в позові слід відмовити.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Дочірнього підприємства Трансгарант-Україна (03680, Київ-150, м. Київ, вул. Димитрова, 5, корпус 2) до ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72) про стягнення 29202грн. 75коп. заборгованості за надання додаткових послуг за договором транспортно - експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р. (з додатком № 62 від 18.09.2015р.) відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 02 лютого 2017 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.