ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 р. Справа № 909/1101/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України",

вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001;

до відповідача: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго",

вул. Б.Хмельницького, 59А, м.Івано-Франківськ, 76007;

про: стягнення 504 832,04грн., з яких: 432 470,94грн. - інфляційні втрати, 72 361,10грн. - 3 % річних,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт Відділу претензійно-позовної роботи, (довіреність №14-167 від 11.06.2014р.);

від відповідача: ОСОБА_2- юрисконсульт 1-ї категорії, (довіреність №20/1480 від 16.06.2016р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, про стягнення з відповідача - ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 504 832,04грн., з яких: 432 470,94грн. - інфляційні втрати, 72 361,10грн. - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.16р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

В судовому засіданні 24.01.17р. оголошувалась перерва до 07.02.17р.

Представник позивача, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вказуючи при цьому на:

- порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу природного газу №13/2635-БО-15 від 28.12.12р., а саме, несвоєчасне здійснення розрахунків за поставлений позивачем природний газ, по актах приймання - передачі за січень - грудень 2013р., в т. ч. неналежне виконання відповідачем рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.16р., у справі №909/173/16, у відповідності до якого, у ДМП Івано - Франківськтеплокомуненерго в наявності зобов"язання сплатити на користь ПАТ "НАК Нафтогаз України 4 124 150, 05грн. - основного боргу, 173 494,07грн. - пені, 2 473 438, 46грн. - інфляційних втрат, 239 996,48грн. - 3% річних;

- приписи ч.2 ст. 625, на підставі якої відповідачу нараховано 72 361,10грн. - 3 % річних на суму основного боргу - 4 124 150, 05грн. та 432 470,94грн. - інфляційних втрат на суму основного боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів - 7 336 135,57грн.;

- норми ст. ст. 525, 526, 530, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача, в судовому засіданні підтвердив факт неналежного виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.16р., у справі №909/173/16. Позовні вимоги визнав частково, у відповідності до поданого контрозрахунку (а.с.50), згідно якого, інфляційні втрати складають 239 200,70грн., при цьому, сума нарахованих 3% річних - 72 361,10грн., відповідачем не заперечується. Просить суд, відмовити в позові в частині стягнення 193 270,24грн. - інфляційних втрат, позаяк вважає неправомірним нарахування позивачем інфляційних втрат на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів (відзив на позов №17/121 від 20.01.17р., вх№1113/17 від 24.01.17р.).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець/позивач) та ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (Покупець/відповідач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/2635-БО-15 від 28.12.12р., за умовами якого, Продавець зобов"язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ - виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу (п. п. 1.1., 6.1. Договору).

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.16р., у справі №909/173/16, встановлено факт передачі позивачем та отримання відповідачем, по актах приймання-передачі, в період січень-грудень 2013р., природного газу на загальну суму 49 145 141,44 грн. за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2635-БО-15 від 28.12.12р. При цьому, відповідачем частково оплачено вартість отриманого природного газу в сумі 45 020 991,39грн., неоплаченим залишився спожитий природний газ в розмірі 4 124 150,05грн., і як наслідок, вказаним судовим рішенням, стягнено з ДМП Івано - Франківськтеплокомуненерго на користь ПАТ "НАК Нафтогаз України 4 124 150, 05грн. - основного боргу, 173 494,07грн. - пені, 2 473 438, 46грн. - інфляційних втрат, 239 996,48грн. - 3% річних за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2635-БО-15 від 28.12.12р.

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.16р., у справі №909/173/16, не оскаржувалось ні в апеляційному ні в касаційному порядку та набрало законної сили 12.04.16р.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.ч.2, 3 ст.35 Господарського процесуального кодексу).

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (п.2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції №18 від 26.12.11р.).

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 72 361,10грн. - 3 % річних на суму основного боргу - 4 124 150, 05грн. та 432 470,94грн. - інфляційних втрат на суму основного боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів - 7 336 135,57грн., нарахованих на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, за прострочення відповідачем грошового зобов"язання, встановленого рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.16р., у справі №909/173/16.

В силу ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 Цивільного кодексу України).

Виходячи з положень вище зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов"язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

Враховуючи викладене вище, а також доведений перед судом факт неналежного виконання відповідачем свого зобов"язання стосовно погашення основного боргу - 4 124 150, 05грн., визначеного рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.16р., у справі №909/173/16, яке у встановленому законом порядку набрало законної сили та згідно ст. 124 Конституції України, ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України, є обов'язковими до виконання на всій території України, суд прийшов до висновку, про правомірність покладення позивачем на відповідача додаткових юридичних обов"язків, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Із поданих суду розрахунків (а.с.12-13), вбачається нарахування позивачем відповідачу 3% річних в розмірі 72 361,10грн., за період з 11.12.15р. (не охоплений рішенням суду від 29.03.16р. у справі №909/173/16) по 11.07.16р. (кінець періоду визначений позивачем) від суми непогашеного боргу - 4 124 150, 05грн., інфляційних втрат в розмірі 432 470,94грн., за період з грудень 2015р. (не охоплений рішенням суду від 29.03.16р. у справі №909/173/16) - травень 2016р. (кінець періоду визначений позивачем) від суми непогашеного боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів - 7 336 135,57грн.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат, за період вказаний позивачем у розрахунках (а.с.12-13) та встановлено що 3% річних нараховані на суму основного бору - 4 124 150, 05грн., підлягають стягненню за період та у сумі вказаній позивачем у розрахунку (а.с.12), який визнається судом арифметично вірними.

Що стосується інфляційних втрат, то їх розрахунок (а.с.13), здійснено позивачем з порушенням приписів ст.625 Цивільного кодексу України, позаяк інфляційні втрати нараховано від суми непогашеного боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів - 7 336 135,57грн. (4 124 150, 05грн. + 3 211 985,52грн.), тобто має місце подвійне нарахування інфляційної складової на інфляційну складову боргу попереднього періоду, в т.ч. і невірно визначену позивачем (рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.16р., у справі №909/173/16, встановлено правомірність нарахування відповідачу інфляційних втрат в сумі 2 473 438, 46грн., а не 3 211 985,52грн.), що суперечить вимогам закону, позаяк законодавством не передбачено нарахування інфляційних втрат на суму основного боргу разом із нарахованою інфляцією, а можливо лише нарахування індексу інфляції безпосередньо на суму основного зобов'язання. Така ж правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 19.07.16р. у справі № 904/10149/15, від 07.12.16р. у справі № 904/5707/16. За таких обставин, правомірним визнається судом стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 243 121,88грн., за період визначений позивачем у розрахунку (а.с.13), від суми непогашеного боргу - 4 124 150, 05грн.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, стягненню в судовому порядку підлягають 243 121,88грн. - інфляційних втрат, 72 361,10грн. - 3 % річних. В частині стягнення з відповідача 189 349,06грн. - інфляційних втрат - відмовити.

Судовий збір, за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ст.13 Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 509, 526, 599, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України ст. ст. 4-5, 33, 34, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до відповідача Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення 504 832,04грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", вул. Б.Хмельницького, 59А, м.Івано-Франківськ,76007 (ідентифікаційний код 03346058) на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001 (ідентифікаційний код 20077720) 243 121,88грн. (двісті сорок три тисячі сто двадцять одну грн. 88коп.) - інфляційних втрат, 72 361,10грн. (сімдесят дві тисячі триста шістдесят одну грн. 10коп.) - 3 % річних, 4 732,24грн. (чотири тисячі сімсот тридцять дві грн. 24 коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", вул. Б.Хмельницького, 59А, м.Івано-Франківськ, 76007 (ідентифікаційний код 03346058) 189 349,06грн. - інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.02.17р.

Суддя С.Кобецька