Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"09" лютого 2017 р. № 927/165/17

Суддя Шморгун В.В., розглянувши матеріали позовної заяви № 08-2-17 від 12.01.17

Прокурор Чернігівської області в інтересах держави

Позивач ОСОБА_1 освіти і науки України, , пр-т Перемоги, 10,м. Київ, 01135

Відповідач-1: Державний професійно-технічний навчальний заклад "Куликівський професійний аграрний ліцей" , , вул. Миру, 43, смт Куликівка, Куликівський район, Чернігівська область, 16300

Відповідач-2 Селянське фермерське господарство „Колос, , вул. Петровського 23, смт Куликівка, Куликівський район, Чернігівська область, 16300

Предмет спору: про визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Першим заступником прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 освіти і науки України подано позов до Державного професійно-технічного навчального закладу „Куликівський професійний аграрний ліцей та Селянського фермерського господарства „Колос про визнання недійсним договору про надання послуги у вирощенні зернових культур від 07.03.2016, укладеного між Державним професійно-технічним навчальним закладом „Куликівський професійний аграрний ліцей та Селянським фермерським господарством „Колос та застосування наслідків недійсності договору шляхом зобовязання Селянського фермерського господарства „Колос звільнити займану ним земельну ділянку державної форми власності загальною площею 100 га, яка знаходиться на території Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області та повернути її Державному професійно-технічному навчальному закладу „Куликівський професійний аграрний ліцей.

Ухвалою суду від 02.02.2017 вже поверталась першому заступнику прокурора Чернігівської області позовна заява № 08-2-17 від 12.01.2017 з тими ж позовними вимогами, на підставі п. 1, 3, 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, у звязку з ненаданням належного обґрунтування наявності у ОСОБА_1 освіти і науки України повноважень захищати інтереси держави в сфері земельних відносин, не наведено обставин та нормативно-правових норм щодо застосування реституції про визнання недійсним лише удаваного правочину, не надання належних доказів сплати судового збору у встановлено порядку і розмірі

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Натомість при повторному зверненні до суду не усунуто порушення, що були підставою для повернення позовної заяви.

Так, згідно з положеннями статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

За приписами ст. 2 та 29 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру, зокрема, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Також, у п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.2012 „Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам, зазначено, що господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

Прокурором, як позивача у справі визначено ОСОБА_1 освіти і науки України.

У позовній заяві прокурор зазначив, що зазначені порушення були виявлені при вивченні прокуратурою Чернігівської області стану законності щодо використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, переданих в постійне користування навчальним закладам.

Згідно ст. 235 Цивільного Кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як також вбачається зі змісту позовної заяви предметом позову є визнання недійсним удаваного правочину, який приховує правочин про надання в оренду земельної ділянки. При цьому, підставами позову визначено порушення земельного законодавства при укладенні прихованого правочину (договору оренди землі), що стосується сфери земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування не передбачає право розпорядження земельною ділянкою. Зазначене в ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 4 Закону України „Про оренду землі право надання в оренду, тобто право розпорядження земельною ділянкою, належить її власнику або уповноваженою ним особою.

За змістом ст. 122 Земельного кодексу України ОСОБА_1 освіти і науки України не наділено повноваженнями щодо розпорядження земельною ділянкою.

Згідно ч.1 ст. 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Тут реалізується загально правовий принцип «lex special is derogat generali» («Спеціальний закон скасовує дію загального закону»). Тому за умови конкуренції між правовими нормами різних законів у сфері земельних відносин застосуванню підлягають норми Земельного кодексу та Закону України „Про оренду землі.

Таким чином, прокурором не надано належного обґрунтування наявності у ОСОБА_1 освіти і науки України повноважень представляти інтереси держави у сфері земельних відносин відповідно до Земельного кодексу України та Закону України „Про оренду землі.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Крім того, як зазначається у п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними за удаваним правочином (стаття 235 ЦК сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Натомість, прокурором у позові не наведено обставин та нормативно-правових норм щодо застосування реституції при визнанні недійсним лише удаваного правочину.

Згідно п. 5 ч. 2 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми позовна заява повертається без розгляду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України Про судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Прокурором заявлено вимогу про визнання даного договору недійсним, відповідно до положень ст. 235 Цивільного Кодексу України та застосування наслідків недійсності такого правочину, передбачених приписами ст. 216 Цивільного Кодексу України, а саме зобовязати Селянське фермерське господарство „Колос звільнити займану ним земельну ділянку державної форми власності загальною площею 100 га, яка знаходиться на території Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області та повернути її Державному професійно-технічному навчальному закладу „Куликівський професійний аграрний ліцей.

Пунктом 2..2.1 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 7 від 21.02.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 Господарського процесуального кодексу України такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України).

А отже, вимога про повернення земельної ділянки має майновий характер та за неї повинен бути сплачений судовий збір виходячі зі ставок передбачених за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру.

Як вбачається зі змісту позовної заяви прокурора, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки не проводилась. Водночас, прокурором зазначається, що нормативна грошова оцінка цієї земельної ділянки (кадастровий номер :11:001:0001) площею 100 га становить 2442518 грн.

Згідно п.1 ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, виходячи з того, що подана прокурором позовна заява має майновий характер, навіть виходячи з розміру нормативно грошової оцінки зазначеної прокурором, розмір судового збору повинен становити 36637,77 грн за вимогу майнового характеру та 1600 грн за вимогу немайнового характеру.

Прокурором у якості доказів, які підтверджують сплату судового збору, до позовної заяви додано копію платіжного доручення № 39 від 16.01.2017 на суму 3200,00 грн.

Відповідно до п. 2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що прокурором до позову не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України неподання доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі є підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

За наведених обставин у їх сукупності позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду.

Прокурору роз'яснюється, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 1, 3, 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути прокурору без розгляду.

Додаток: на 43 (сорок три) аркушах.

Суддя Шморгун В.В.