ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 лютого 2017 р. Справа № 903/3/17

за позовом Підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк

до відповідача: Луцької міської ради Волинської області, м. Луцьк

про визнання поновленим договору оренди землі

Суддя Кравчук А.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Войтина А.М., довіреність №1.1-8/3844 від 13.06.2016 року

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки учасників судового процесу.

встановив: 03.01.2017 року на адресу господарського суду Волинської області надійшла позовна заява підприємця ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання поновленим на п'ять років до 12.01.2020 року договору оренди землі на підставі ст.33 ЗУ "Про оренду землі", п. 8 договору.

Позовна заява обгрунтована тим, що позивачем за півтора місяця до закінчення строку дії спірного договору на адресу відповідача направлено лист-повідомлення про поновлення договору. Позивач повторно звернувся з заявою за місяць до закінчення дії договору та додав проект додаткової угоди. Відповідачем не виставлено жодних заперечень, надіслано лист з витребуванням додаткових документів. Не надійшли заперечення і протягом місяця після закінчення дії договору. Лише 02.02.2016 року рішенням Луцької міської ради позивачу відмовлено в поновленні договору оренди землі.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що проект додаткової угоди надсилався на адресу відповідача разом з заявою №б/н від 11.12.2014 року, про що зазначено у самій заяві. Проект додаткової угоди додав до матеріалів справи. На підтвердження належного виконання умов договору подав довідку ДПІ від 09.01.2016 року, квитанції про сплату орендної плати.

Відповідач у запереченнях №3-30/27 від 16.01.2017 року та представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, зазначила, що твердження позивача, що витребування додаткових документів підтвердило намір міської ради на пролонгування договору не відповідає дійсності, оскільки в даному листі міська рада вказала лише про необхідність подання документів в дозвільний центр департаменту Луцької міської ради для розгляду питання поновлення договору оренди землі. Зазначає, що міська рада дотрималась вимог закону про розгляд даної заяви протягом місяця, оскільки відповідь надала, зазначивши про необхідність подання пакету документів. Витребувані документи подані лише 02.11.2015 року, що свідчить про зволікання позивачем розгляду питання міською радою про поновлення договору. Заяви №б/н від 11.12.2014 року та №К-1054/2-020 від 11.12.2014 року суперечать одна одній, оскільки подані з різними умовами пролонгації спірного договору. Крім того, зазначає, що заява від 11.12.2014 року з проектом додаткової угоди на адресу Луцької міської ради не надходила. Штамп на ній відрізняється від наявного у департаменті, оскільки без рамочки, текст зсунутий. Подала копію журналу обліку та видачі печаток і штампів департаменту "Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку". Зазначає про порушення позивачем умов договору оренди, зокрема, проведення реконструкції торгового павільйону без отримання дозволу. Оскільки, межі спірної земельної ділянки закріплені для влаштування скверу, договір з іншими особами не укладався, відсутнє порушення переважного права позивача на поновлення його дії. Твердження позивача про поновлення договору на підставі ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" не відповідає дійсності, оскільки, додаткова угода до договору, укладення якої є обов'язковим, сторонами не укладена.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

04.12.2009 року на підставі рішення Луцької міської ради від 04.11.2009 року №49/101 між Луцькою міською радою та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди землі для обслуговування торгового павільйону, літнього кафе та дитячого автомістечка, загальною площею 0,0191 га, за адресою: АДРЕСА_2, визначено межі земельної ділянки в натурі. (а.с. 10-13).

Згідно ст. 4 ЗУ "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з договору.

Між сторонами зобов'язання виникли з договору оренди землі від 04.12.2009 року.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ст. 283 ГК України).

Згідно п.п. 1, 2, 3, 5, 8, 9, 14, 15, 17, 36, 42, договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне використання земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 191 кв.м.. На земельній ділянці знаходиться торговий кіоск, який належить орендарю. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на листопад 2009 року становить 17 5819 грн. 32 коп.. Договір укладено на 5-ть років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та встановлюється у розмірі 8% від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 14 065 грн. 55 коп. на 2009 рік. Земельна ділянка передається в оренду для обслуговування торгового павільйону, літнього кафе та дитячого автомістечка. Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови. Передача земельної ділянки здійснюється без розроблення проекту її відведення, на підставі рішення Луцької міської ради та без зміни її цільового використання. Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його укладено. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір зареєстрований у Волинській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про що у державному реєстрі вчинено запис від 12.01.2010 року №04.

Передача позивачу в оренду земельної ділянки підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 12.01.2010 року (а.с. 14).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 31 ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

У частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

У частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Позивачем більш ніж за 30 днів до закінчення дії договору оренди направлено на адресу відповідача заяву від 21.11.2014 року про продовження терміну оренди земельної ділянки для обслуговування торгівельного павільйону, літнього кафе та дитячого автомістечка за адресою. АДРЕСА_2 на 25 років згідно договору №04 від 12.01.2010 року. Заява отримана Луцькою міською радою 24.11.2014 року, що підтверджується відбитком відповідного штемпеля на ній (а.с. 15).

11.12.2014 року позивачем повторно направлено заяву про продовження дії спірного договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах з проектом додаткової угоди. Заява отримана Луцькою міською радою 11.12.2014 року, що підтверджується відбитком відповідного штемпеля на ній (а.с. 16).

Оригінал листа оглянуто у судовому засіданні. Візуальним оглядом штемпеля департаменту не встановлено відмінності їх відбитків на заяві та журналі обліку та видачі печаток і штампів. Відбиток без рамочки і зсунутий текст свідчать лише про недоліки у його нанесенні.

Луцькою міською радою листом №К-1054/1-020 від 11.12.2014 року (про поновлення договору оренди землі) повідомлено позивача про необхідність для розгляду питання поновлення договору оренди землі подати відповідні документи (а.с. 17).

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Докази на підтвердження пропозиції міської ради змінити умови договору в матеріалах справи відсутні.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Згідно довідки Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області від 09.01.2016 року (а.с. 22) заборгованість підприємця ОСОБА_1 по оплаті орендної плати за договором оренди землі №04 від 12.01.2010 року відсутня.

Крім того, позивач продовжує користуватись орендованою земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі від 04.12.2009 року та сплачувати відповідну орендну плату, що підтверджується квитанціями (а.с. 79-81).

Матеріали справи не містять доказів повернення земельної ділянки позивачем відповідачу після закінчення строку договору оренди, про що свідчить відсутність відповідного акту приймання-передачі земельної ділянки.

В матеріалах справи відсутні належні докази в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про неналежне виконання позивачем обов'язків за спірним договором оренди землі, що дає підстави вважати про належне виконання підприємцем ОСОБА_1 умов договору оренди землі, що підтверджується відсутністю будь-яких зауважень відповідача за досліджуваний період (до закінчення дії договору та протягом одного місяця після закінчення) та не спростовано іншими учасниками судового процесу.

Твердження відповідача щодо відсутності підстав для поновлення спірного договору у зв'язку з ненадіслання міській раді проекту додаткової угоди не приймаються судом, оскільки спростовується матеріалами справи, зокрема, заявою підприємця ОСОБА_1 про намір поновлення спірного договору з додатком такого проекту, отриманою Луцькою міською радою 11.12.2014 року, що підтверджується відбитком відповідного штемпеля міської ради (а.с. 16).

Крім того, слід зазначити, що не направлення відповідачу тексту додаткової угоди не спростовує його обов'язку розглянути заяву про продовження дії договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВГС України №921/92/14-г/13 від 14.04.2015 року, №922/1658/13 від 22.10.2013 року.

Також не приймається судом твердження Луцької міської ради щодо дотримання вимог чинного законодавства про розгляд заяви позивача про поновлення дії договору оренди протягом місяця.

Згідно абз. 5 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Лист Луцької міської ради від 12.12.2014 року, надісланий на адресу позивача у встановлений ЗУ "Про оренду землі" термін, не може вважатись листом-повідомленням орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, оскільки містить лише інформацію про необхідність подання відповідних документів для розгляду питання поновлення договору оренди землі.

Про відсутність заперечень щодо поновлення договору у встановлений законом строк свідчать і листи від 05.10.2015 року, 13.11.2015 року про поновлення договору оренди землі, якими для отримання відповідного проекту рішення (дозвільного документи) витрибовувались додаткові документи ще через 9-ть місяців після закінчення дії договору.

Доказів скерування позивачу листа-повідомлення про незгоду у продовженні спірного договору у встановлений законом строк, як до, так і після закінчення його дії, відповідач не надав.

Рішення Луцької міської ради №3/5 щодо відмови підприємцю ОСОБА_1 в поновленні договору оренди землі на АДРЕСА_2, площею 0,0191 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для обслуговування торгового павільйону, літнього кафе та дитячого автомістечка прийняте лише 02.02.2016 (а.с. 21), тобто після спливу визначеного ЗУ "Про оренду землі" 30-денного строку.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому,що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.03 у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень збоку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Користуючись земельною ділянкою з 1997 року та виконуючи належним чином умови договору позивач мав законні сподівання на поновлення строку дії договору після 12 січня 2015 року.

Заперечення відповідача щодо неналежного виконання умов договору, зокрема, розміщення тимчасової споруди без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів, посилання на наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності", яким не передбачено виділення земельної ділянки на умовах оренди для розміщення тимчасової споруди, не взяті судом до уваги, оскільки про можливість оформлення паспорта прив'язки позивача повідомлено лише через шість місяців після закінчення дії договору оренди землі в липні 2015 року. Позивачу земельна ділянка для розміщення торгового павільйону була виділена ще в 1997 році. на день укладення спірного договору торговий павільйон вже знаходився на земельній ділянці. Про факт реконструкції тимчасової споруди відповідач зазначає лише 30.05.2016 року (припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема, будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт, а.с. 41).

Отже, зазначені відповідачем порушення позивачем умов договору при доведенні їх належними та допустимими доказами можуть бути підставою для розірвання договору, відмови в поновленні його дії на майбутній період, та не впливають на відносини сторін щодо поновлення дії договору в спірний період. Охоронну зону на плані спірної земельної ділянки позначено лише рішенням Луцької міської ради №3/5 від 02.02.2016 року.

Таким чином, установивши у справі факт належного виконання підприємцем ОСОБА_1 умов договору оренди; дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, не надіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови в поновленні договору на новий строк та продовження використання позивачем земельної ділянки, суд на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», дійшов висновку про наявність у підприємця ОСОБА_1 переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк та продовження дії договору на тих самих умовах і на той же строк.

Згідно рішення КСУ №3-рп/2003 від 30.01.2003 року правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Спірний договір є поновленим з 12.01.2015 року, рішення Луцької міської ради від 20.07.2016 року №428-18 "Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_2", від 02.02.2016 року №3/5 "Про відмову підприємцю ОСОБА_1 у поновленні договору оренди землі для обслуговування торгового павільйону, літнього кафе та дитячого автомістечка на АДРЕСА_2" не може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст. 43 ГПК України встановлює, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підприємця ОСОБА_1 підтверджуються матеріалами справи, підставні та підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВГС України №908/3368/15 від 02.11.2016 року, №920/1607/15 від 16.06.2016 року, №903/924/15 від 11.05.2016 року, постанові ВСУ № 6-219цс14 від 25.02.2015 року.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача то витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн. 00 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на нього.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати поновленим договір від 04.12.2009 року оренди землі площею 191 кв.м. по АДРЕСА_2, кадастровий номерНОМЕР_2, зареєстрований у Волинській філії ДП "Центр ДЗК" 12.01.2010 року за №477 на п'ять років до 12.01.2020 року.

3. Стягнути з Луцької міської ради (м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) на користь підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. код. НОМЕР_1)

- 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення

складений 13.02.2017 року

Суддя А. М. Кравчук