РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017Справа №910/21230/16

За позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРОДІ";

про стягнення 15 952,00 грн.

Суддя О.В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Сербуль О.Ю., представник, довіреність № б/н від 03.10.2016 р.;

Від відповідача: Яговенко І.О., представник, довіреність № б/н від 05.12.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 15 952,00 грн. заборгованості, а також 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року порушено провадження у справі № 910/21230/16, розгляд справи призначено на 06.12.2016 року.

Судове засідання призначене на 06.12.2016 року не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Мандриченка О. В. на лікарняному. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 року призначено розгляд справи на 19.01.2017 р.

У судових засіданнях 19.01.2017 р. та 31.07.2017 р. оголошувалась перерва у справі відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 07.02.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пароді» 01.01.2013 року було укладено договір №К13/01/13, відповідно до умов якого відповідач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів, а позивач, в свою чергу, надав відповідачу згідно з цим договором невиключне право на таке використання. За надане невиключне право відповідач відповідно до пункту 2.3. договору зобов'язаний перераховувати на поточний рахунок позивача винагороду (роялті) узгоджену сторонами у відповідних додатках до договору не пізніше ніж за 5 днів до початку наступного кварталу, за який здійснюється платіж.

Згідно п. 1.2. додатку №2 до договору загальна сума щоквартальної винагороди складає 2850 гривень.

Пунктом 5.2. договору сторони встановили, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1. дати припинення дії договору, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах.

В свою чергу пунктом 5.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01 січня 2014 року.

Позивач зазначає, що враховуючи те, що жодна із сторін не повідомляла іншу сторону про припинення дії договору, на поточний момент строк дії договору визначається періодом: з 01.01.2013 по 01.01.2017р.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо сплати винагороди за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 11 400,00 грн.

Дослідивши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд відмовляє у задоволенні позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вже зазначалося вище, пунктом 5.2 договору сторонами було встановлено, що у випадку, якщо жодна з сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1 дати припинення дії договору, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах. Таке повідомлення має бути надіслане засобами поштового зв'язку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом повідомлення є квитанція відділу поштового зв'язку із зазначення вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа.

Відповідачем разом з письмовим відзивом на позовну заяву було долучено до матеріалів справи копію додаткової угоди від 23.11.2015 р. до договору № КБР - К13/01/13 від 01.01.2013 р., яку було направлено на поштову адресу позивача 24.11.2015 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та копією квитанції відділення поштового зв'язку.

Таким чином, відповідач у спосіб передбачений договором повідомив позивача про припинення дії договору з 01.01.2016 року, а отже договір № КБР - К13/01/13 від 01.01.2013 р. вважається розірваним з 01.01.2016 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що починаючи з 01.01.2016 року відповідач продовжує використовувати музичні твори способом публічного виконання на підставі іншого договору, що був укладений 01.01.2016 року між ТОВ «ПАРОДІ» та Об'єднанням підприємств «Українська ліга музичних прав».

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з вищенаведеного та з огляду на те, що укладений між сторонами договір № КБР - К13/01/13 від 01.01.2013 р. є розірваним з 01.01.2016 року, суд відмовляє в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати винагороди за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року в розмірі 11 400,00 грн. Відповідно також не підлягаються стягненню нарховані позивачем інфляційні втрати, пеня та 3% річних.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 10.02.2017 р.