РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017Справа №910/21957/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська інвестиційна будівельна компанія "Укржитлоінвест"

до Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3"

про стягнення заборгованості та неустойки за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Снісар Є.О., за довіреністю;

від відповідача: Чекменьов Ю.Г., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська інвестиційна будівельна компанія "Укржитлоінвест" (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості та неустойки за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.11.2016 було порушено провадження у справі № 910/21957/16, розгляд справи призначено на 21.12.2016.

21.12.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання 21.12.2016 не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Нечая О.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2016 розгляд справи було призначено на 25.01.2017.

12.01.2017 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано документи на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва від 26.12.2016.

25.01.2017 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про продовження строку розгляду справи та про відкладення розгляду справи.

25.01.2017 представник позивача у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 26.12.2016 позивач виконав.

25.01.2017 представник відповідача у судове засідання з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 26.12.2016 відповідач не виконав.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.01.2017 продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 01.02.2017.

У судове засідання 01.02.2017 представник позивача з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 01.02.2017 з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська інвестиційна будівельна компанія "Укржитлоінвест" (далі - позивач) та Публічним акціонерним товариством "Трест "Київміськбуд-3" (далі - відповідач) укладено Договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 10-09 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позивач передає у власність відповідача грошові кошти у розмірі, визначеному в п. 2.1 цього Договору (надалі - фінансова допомога), а відповідач зобов'язується повернути фінансову допомогу у визначений цим Договором строк.

Пункт 2.1 Договору передбачено, що розмір фінансової допомоги за цим Договором становить 700 000,00 грн.

Відповідно до положень п. 4.1 Договору, строк фінансової допомоги розпочинається з моменту набрання чинності цим Договором і становить 3 календарні місяці. Кінцевою датою повернення фінансової допомоги є 10.12.2015 включно.

Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути фінансову допомогу в повному обсязі (або неповернену її частину в разі дострокового повернення фінансової допомоги частинами) в останній день визначеного строку, визначеного в п. 4.1 Договору (п. 5.1 Договору).

Згідно з п. 7.1 Договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту перерахування позивачем фінансової допомоги на рахунок відповідача та дії до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

Строк дії Договору передбачено у п. 7.2, відповідно до якого він починає свій перебіг у момент, визначений п. 7.1 цього Договору і закінчується 10.12.2015 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

У подальшому додатковою угодою № 1 від 23.09.2015 до Договору були внесені зміни щодо розміру фінансової допомоги, яка становила 1 000 000,00 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу поворотно-фінансову допомогу у сумі 1 000 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 664 від 15.09.2015 на суму 495 000,00 грн, платіжним дорученням № 675 від 18.09.2015 на суму 205 000,00 грн та платіжним дорученням № 677 від 24.09.2015 на суму 300 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88 було затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 та 2.7 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Таким чином, наявні в матеріалах справи платіжні доручення № 664 від 15.09.2015 на суму 495 000,00 грн, № 675 від 18.09.2015 на суму 205 000,00 грн та № 677 від 24.09.2015 на суму 300 000,00 грн є первинними документами, а відповідно і належними та допустимими доказами виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо повернення суми наданої позивачем фінансової допомоги у строки, передбачені Договором, не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

З системного аналізу положень Договору, суд приходить до висновку, що укладений договір за своєю юридичною природою є договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по неповернутій фінансовій допомозі в загальному розмірі 1 000 000,00 грн є належним чином доведеними та обґрунтованими.

Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в розмірі 93 901,92 грн та 3 % у розмірі 27 346,60 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Як вбачається з пунктів 3.1, 3.2 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 5.4 Постанови за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України у справах № 6-126цс14 від 11.03.2015 та № 6-352цс16 від 06.04.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи наявність факту порушення відповідачем грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем було вірно визначено їх розмір.

Щодо розміру 3% річних, то, відповідно до розрахунку суду, вказаний показник є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення з відповідача у позовних вимогах. Відтак, суд дійшов висновку про необхдіність стягнення з відповідача 3% річних у заявленому позивачем розмірі - 27 346,60 грн.

З огляду на вищенаведене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в розмірі 27 346,60 грн та інфляційні втрати в розмірі 93 901,92 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача боргу, інфляційних втрат та 3 % річних, у загальному розмірі 1 121 249,52 грн, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" (03058, м. Київ, вул. Леваневського, будинок 5; ідентифікаційний код: 04012678) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська інвестиційна будівельна компанія "Укржитлоінвест" (01004, м. Київ, вул. В.Васильківська, будинок 23-Б; ідентифікаційний код: 32912118) заборгованість у розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 93 901 (дев'яносто три тисячі дев'яносто одна) грн 92 коп., 3% річних у розмірі 27 346 (двадцять сім тисяч триста сорок шість) грн 60 коп. та судові витрати в розмірі 16 818 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн 74 коп.

Повне рішення складено 07.02.2017.

Суддя О.В. Нечай