ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р.Справа № 915/897/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Савицького Я.Ф., Разюк Г.П.,

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від прокуратури - Кірющенко А.В. (посвідчення),

від Міністерства освіти і науки України - не з'явився,

від ПТУ № 17 - Савченко Г.Г. (за довіреністю),

від ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_3 (паспорт), Ходирєв Ю.В. (адвокатське посвідчення),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016

по справі № 915/897/16

за позовом Керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах Держави в особі Міністерства освіти і науки України

до відповідачів: Професійно-технічного училища № 17

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання недійсним на майбутнє договору № 6 від 23.12.2015 року, звільнення земельної ділянки

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Представниками сторін в судовому засіданні не було заявлено клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, отже фіксація судового процесу не здійснювалась відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 01.02.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах Держави в особі Міністерства освіти і науки України звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Професійно-технічного училища № 17 (далі - ПТУ №17, відповідач 1) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, відповідач 2) про визнаня недійсним на майбутнє договір №6 від 23.12.2015 про спільний обробіток земельної ділянки, укладений між ПТУ №17 та ФОП ОСОБА_3, зобов'язати відповідача 2 звільнити займану ним земельну ділянку державної власності площею 63 га, яку він займає на підставі вищевказаного договору та стягнути з відповідачів на користь прокуратури судовий збір у розмірі 2 756,00 грн. сплачений за подання до суду позовної заяви.

Позов обґрунтований тим, що ПТУ №17 уклав договір від 23.12.2015 про спільну діяльність з ФОП ОСОБА_3 без погодження з Міністерством освіти і науки України. На думку прокурора, оскаржений договір не відповідає вимогам ст.ст. 92, 95 Земельного кодексу України. Позивач вказує на те, що ПТУ №17 за оспорювальним договором розпорядилося земельною ділянкою, якою згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою має право лише користуватися, а отже відбулось розпорядження земельною ділянкою неповноважним суб'єктом (ПТУ №17, замість Міністерства освіти і науки України).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 у задоволенні позову керівнику Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах Держави в особі Міністерства освіти і науки України - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що прокурором не доведено факту порушення прав та охороню вальних законом інтересів держави в особі позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Скаржник вважає, рішення незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 апеляційна скарга була прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Гладишева Т.Я., суддів - Головея В.М., Ліпчанської Н.В. та призначена до розгляду на 11.01.2017.

У зв'язку з перебуванням у відпустці суддів Гладишевої Т.Я. та Ліпчанської Н.В., апеляційну скаргу розподілено на колегією суддів у складі головуючого судді - Головея В.М., суддів - Савицький Я.Ф., Разюк Г.П.

30.01.2017 до Одеського апеляційного господарського суду від Міносвіти України надійшли пояснення, в яких останнє не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно прийнято з чисельними порушенням норм матеріального та процесуального права та повністю підтримує апеляційну скаргу прокурора, яка є обґрунтованою, та такою, що відповідає вимогам законодавства.

Представник Міносвіти України в судове засідання 01.02.2017 не з'явився, та не скористався своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 12.01.2017, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Проте, така неявка представника Міносвіти України не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 11.01.2017 у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

В судовому засіданні 01.02.2017 представник прокуратури надала пояснення, якими підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила задовольнити останню.

Представники відповідача 1, відповідача 2 та особисто ФОП ОСОБА_3 в судовому засіданні 01.02.2017 надали пояснення, в яких проти апеляційної скарги заперечують, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Братської районної державної адміністрації Миколаївської області №35-р від 28.02.1996 ПТУ №17 було надано в постійне користування для навчальних цілей земельну ділянку площею 213,1 га, про що також свідчить Державний акта на право постійного користування землею Серія НОМЕР_1 від 26.06.1997.

23.12.2015 року між ПТУ №17 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки №6, предметом якого є спільний обробіток земельної ділянки площею 63 га, з метою виробництва сільськогосподарської продукції в процесі виробничого навчання. Сторони зобов'язались спільно обробляти земельну ділянку, використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням з метою якісного проведення виробничого навчання учнів училища. ФОП ОСОБА_3 має право самостійно господарювати на землі, дотримуючись агротехнології та склавши план сівозміни на 5 років з метою раціонального використання земельної ділянки (п.п. 1.1., 1.3. - 1.5. договору).

За умовами договору ПТУ №17 має право на отримання від ФОП ОСОБА_3 своєї частки прибутку за цим договором, а саме: 25% від зібраної продукції на рік в матеріальній формі від отриманого урожаю, але не менше 1 000,00 грн. за 1 га. Також, ПТУ №17 має право щорічно вибирати форму оплати та повідомляти про це відповідача-2 за місяць до збирання врожаю (п.п. 2.1., 2.2. договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами в рамках договору про спільну діяльність укладено ряд угод на виконання робіт по обробці солонців, розчищенню ґрунту від кам'яних брил та дерев, внесення мінеральних добрив на поля, дискування, оранка після озимого ячменю. Крім цього, ФОП ОСОБА_3 надавав спонсорську допомогу ПТУ №17 у вигляді закупівлі металопластикових вікон та спортінвентарю, що підтверджується відповідними накладними № 31 від 01.04.2016, № 39 від 24.06.2016.

Загальні умови здійснення спільної діяльності встановлені статтями 1130 -1131 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.1 ст.203, ч. ч. 1, 3 ст.215 ЦК України).

Приписом ст. 235 Цивільного кодексу України визначено поняття удаваного правочину ( це правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили).

Судова колегія зазначає, що основною ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було укладено. Зі змісту спірного договору №6 про спільний обробіток земельної ділянки від 23.12.2015 вбачається, що його метою є об'єднання зусиль та певних внесків сторін для досягнення певних господарських цілей, наведених в розділі 1 та 2 цього договору. Наявність у спірному договорі умов про строковість, платність та отримання у користування певної земельної ділянки не змінює правової природи такого договору, як договору про спільну діяльність.

Крім цього, матеріали справи містять пояснення ПТУ №17, що за останні більше ніж 25 років училище не отримало жодної одиниці техніки, відсутнє фінансування на її придбання та оновлення застарілого парку сільськогосподарської техніки. Виробниче навчання та виробнича практика за участю відповідача-2 надає можливість учням проходити навчання та виробничу практику на сучасній техніці. Власної техніки та фінансових ресурсів достатньо лише для обробки 50 га землі, з наявних 213,1 га. Доходи від спільної діяльності використовуються для покращення навчального процесу та для поповнення матеріальної бази училища.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо помилковості доводів прокурора стосовно удаваності спірного правочину. За своєю правовою природою оспорюваний договір є саме договором про спільну діяльність, а не договором оренди, як стверджує позивач.

Господарський суд також правомірно відхилив доводи прокурора щодо недотримання сторонами спірного договору вимог ст.1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» оскільки, ст. 3 цього закону встановлено, що його дія не розповсюджується на управління землею, а з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 213,1 га надана державою ПТУ №17 у постійне користування, а не на праві оперативного управління Міністерством освіти України, тому укладання договору про спільну діяльність є правомірним: саме землекористувач - ПТУ №17 самостійно здійснює господарювання на переданій йому земельній ділянці, а не інша особа, що відповідає приписам ст.ст. 92-95 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано відмовив в позові в частині визнання недійсним спірного Договору.

Оскільки, виходячи з наведених вище підстав, не задоволено вимоги про визнання спірного Договору недійсним, суд правильно дійшли висновку, що відсутні підстави і для задоволення похідних вимог про зобов'язання ФОП ОСОБА_3 звільнити займану ним земельну ділянку.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Миколаївської області ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Савицький Я.Ф.

Разюк Г.П.