КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа№ 910/11813/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Цибульському Р.М.

за участі представників сторін:

від позивача: Котланова Л.М. - за довіреністю;

від відповідача: Баган Т.Г. - за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення господарського суду міста Києва від 25.08.2016 (дата підписання 02.09.2016)

у справі № 910/11813/16 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання"

до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

про стягнення 111 676,22 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 111 676,22 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі № 910/11813/16 позов задоволено повністю, стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" 11 171 грн. 24 коп. пені, три проценти річних у розмірі 6 301 грн. 69 коп., 94 203 грн. 29 коп. інфляційних втрат, а також 1 675 грн. 15 коп. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі № 910/11813/16 та відмовити в задоволенні позовної заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що причиною несвоєчасного виконання договірних зобов'язань Концерном є форс-мажорні обставини, причиною яких є проведення антитерористичної операції на території, де розташовані об'єкти відповідача. Також скаржник посилається на неможливість здійснення своєчасної оплати поставленої та спожитої електричної енергії, оскільки, за його твердженнями, розрахунки мали бути здійснені у банківських установах в місті Луганську, а також у зв'язку з відсутністю своєчасно оформлених позивачем податкових накладних. Крім того, як вказує скаржник, розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат є невірними та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2016 у складі колегії суддів головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Станіка С.Р., Власова Ю.Л. прийнято апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі № 910/11813/16 до провадження, розгляд справи № 910/11813/16 призначено на 18.10.2016.

10.10.2016 до канцелярії суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

12.10.2016 до канцелярії суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 18.10.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 09.11.2016.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. у відпустці, судове засідання, призначене на 09.11.2016, не відбулося.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-52/6176/16 від 22.11.2016 у зв'язку з участю судді Власова Ю.Л., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) та судді Станіка С.Р., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у підготовці суддів апеляційних господарських судів в Національній школі суддів України, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11813/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.11.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Гончарова С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 прийнято справу № 910/11813/16 за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення господарського суду міста Києва від 25.08.2016 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В., розгляд справи призначено на 22.12.2016.

В судовому засіданні 22.12.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 17.01.2017.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-53/193/17 від 17.01.2017 у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11813/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.01.2017 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Власова Ю.Л., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 прийнято справу № 910/11813/16 за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення господарського суду міста Києва від 25.08.2016 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Тарасенко К.В.

В судовому засіданні 17.01.2017 представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі № 910/11813/16 та відмовити в задоволенні позовної заяви. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28 лютого 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (постачальник) та Луганською філією Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 26 (далі - договір), за умовами якого Товариство зобов'язалось постачати електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок Концерну, а відповідач - оплачувати позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п.7.9. договору розрахунки за електричну енергію та інші платежі здійснюються споживачем у порядку, передбаченому Додатком «Порядок розрахунків».

Відповідно до пункту 9 Додатку до договору «Порядок розрахунків», Концерн мав здійснювати остаточний розрахунок за фактично спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію та за перетікання реактивної електроенергії на підставі наданих постачальником рахунків протягом 10 операційних днів, починаючи з наступного дня після їх отримання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, зауважень щодо постачання електричної енергії за договором від відповідача не надходило.

Позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату за активну електроенергію та перетікання реактивної електроенергії: рахунок № 26-МЛ/5/1 від 27.05.2014р. на суму 14422,62 грн., рахунок № 26-МЛ/6/1 від 25.06.2014р. на суму 14423,21 грн., рахунок № 26-МЛ/7/1 від 25.07.2014р. на суму 15010,33 грн., рахунок № 26-МЛ/7/3 від 25.07.2014р на суму 275,18 грн., рахунок № 26-МЛ/8/1 від 29.08.2014р. на суму 15158,36 грн., рахунок № 26-МЛ/8/3 від 29.08.2014р. на суму 181,74 грн., рахунок № 26-МЛ/9/1 від 29.09.2014р. на суму 15993,56 грн., рахунок № 26-МЛ/9/3 від 29.09.2014р. на суму 305,23 грн., рахунок № 26-МЛ/10/1 від 27.10.2014р. на суму 15989,12 грн., рахунок № 26-МЛ/10/3 від 27.10.2014р. на суму 266,30 грн., рахунок № 26-МЛ/11/1 від 25.11.2014р. на суму 18715,64 грн., рахунок № 26-МЛ/11/3 від 25.11.2014р на суму 274,80 грн. , рахунок № 26-МЛ/12/1 від 25.12.2014р. на суму 21876,07 грн., рахунок № 26-МЛ/12/3 від 25.12.2014р. на суму 251,59 грн., рахунок № 26-МЛ/1/1 від 26.01.2015р. на суму 23 459,57 грн., рахунок № 26-МЛ/1/3 від 26.01.2015р. на суму 306,88 грн., рахунок № 26-МЛ/2/1 від 25.02.2015р. на суму 22481,42 грн., рахунок № 26-МЛ/3/1 від 26.03.2015р. на суму 18311,04 грн., рахунок № 26-МЛ/4/1 від 28.04.2015р. на суму 18849,28 грн., рахунок № 26-МЛ/5/1 від 25.05.2015р. на суму 17101,98 грн., рахунок № 26-МЛ/6/1 від 30.06.2015р. на суму 18019,15 грн., рахунок № 26-МЛ/7/1 від 27.07.2015р. на суму 20203,10 грн., рахунок № 26-МЛ/8/1 від 25.08.2015р. на суму 19287,48 грн. рахунок № 26-МЛ/9/1 від 25.09.2015р. на суму 20206,70 грн., рахунок № 26-МЛ/10/1 від 26.10.2015р. на суму 19 711,39 грн., рахунок № 26-МЛ/11/1 від 25.11.2015р. на суму 24 755,58 грн.

Вказані рахунки були отримані представником відповідача, що підтверджується наявними на них відповідними відмітками та відповідачем не заперечується.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив оплату за отриману електричну енергію з порушенням визначеного договором строку.

Так, відповідачу необхідно було сплатити рахунок № 26-МЛ/5/1 від 27.05.2014р. у строк до 11.06.2014 р., а оплачено 30.09.2015р., рахунок № 26-МЛ/6/1 від 25.06.2014р. - у строк до 10.07.2014 р., а оплачено 30.09.2015р., рахунок № 26-МЛ/7/1 від 25.07.2014р - у строк до 08.08.2014 р., а оплачено 30.09.2015р., рахунок № 26-МЛ/7/3 від 25.07.2014р - у строк до 08.08.2014 р., а оплачено 30.12.2014 р., рахунок № 26-МЛ/8/1 від 29.08.2014р. - у строк до 12.09.2014 р., а оплачено 06.10.2015 р., рахунок № 26-МЛ/8/3 від 29.08.2014р.- у строк до 12.09.2014 р., а оплачено 30.12.2014 р., рахунок № 26-МЛ/9/1 від 29.09.2014р. - у строк до 13.10.2014 р., а оплачено 18.04.2016 р., рахунок № 26-МЛ/9/3 від 29.09.2014р. - у строк до 13.10.2014 р., а оплачено 30.12.2014 р., рахунок № 26-МЛ/10/1 від 27.10.2014р., - у строк до 10.11.2014 р.,а оплачено 18.04.2016 р. рахунок № 26-МЛ/10/3 від 27.10.2014р. у строк до 10.11.2014 р., а оплачено 30.12.2014 р., рахунок № 26-МЛ/11/1 від 25.11.2014р. у строк до 09.12.2014 р., оплачено 19.04.2016 р., рахунок № 26-МЛ/11/3 від 25.11.2014р. у строк до 09.12.2014 р., а оплачено 30.12.2014 р., рахунок № 26-МЛ/12/1 від 25.12.2014р. - у строк до 08.01.2015 р., а оплачено 19.04.2016 р., рахунок № 26-МЛ/12/3 від 25.12.2014р. у строк до 08.01.2015 р., а оплачено 14.01.2015 р., рахунок № 26-МЛ/1/1 від 26.01.2015р. - у строк до 09.02.2015 р., а оплачено 07.07.2015 р., рахунок № 26-МЛ/1/3 від 26.01.2015р у строк до 09.02.2015 р., а оплачено 20.02.2015 р., рахунок № 26-МЛ/2/1 від 25.02.2015р- у строк до 11.03.2015 р., а оплачено 09.07.2015 р., рахунок № 26-МЛ/3/1 від 26.03.2015р. - у строк до 09.04.2015 р., а оплачено 07.07.2015 р., рахунок № 26-МЛ/4/1 від 28.04.2015р - у строк до 15.05.2015 р., а оплачено 09.07.2015 р., рахунок № 26-МЛ/5/1 від 25.05.2015р. - у строк до 09.06.2015 р., а оплачено 06.10.2015 р., рахунок № 26-МЛ/6/1 від 30.06.2015р. - у строк до 14.07.2015 р., а оплачено 07.10.2015 р., рахунок № 26-МЛ/7/1 від 27.07.2015р. - у строк до 10.08.2015 р., а оплачено 13.10.2015 р., рахунок № 26-МЛ/8/1 від 25.08.2015р у строк до 08.09.2015 р., а оплачено 13.10.2015 р., рахунок № 26-МЛ/9/1 від 25.09.2015р. - у строк до 09.10.2015 р., а оплачено 15.10.2015 р., рахунок № 26-МЛ/10/1 від 26.10.2015 - у строк до 09.11.2015, а оплачено 16.11.2015, рахунок № 26-МЛ/11/1 від 25.11.2015 - у строк до 09.12.2015, а оплачено 11.12.2015.

У зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті електричної енергії позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 11 171, 24 грн. пені за період з 21.06.2015 по 10.12.2015, три проценти річних у розмірі 6 301,69 грн. за період з 12.06.2014 по 10.12.2015 та 94 203,29 грн. інфляційних втрат за період з 12.06.2014 по 10.12.2015.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доводи відповідача про неможливість своєчасного внесення плати за отриману електричну енергію колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.

За умовами укладеного між сторонами договору згідно Додатку до договору «Відомості про розрахункові засоби обліку електричної енергії споживача» позивач постачав електричну енергію на об'єкт відповідача - Зоринівка, який знаходиться за адресою: село Зоринівка Міловського району Луганської області.

Відповідно до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р населений пункт Зоринівка не було визнано територією, непідконтрольною Україні, вказаний населений пункт знаходився під контролем української влади.

Водночас, відповідно до пунктів 6.3 та 6.4. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, та п. п. 5, 6 Порядку розрахунків оплата вартості електричної енергії мала бути здійснена Концерном на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а оплата за перетікання реактивної електроенергії - на поточний рахунок позивача. Поточний рахунок позивача було відкрито в АТ "Райффайзен Банк Аваль" міста Києва, а рахунок із спеціальним режимом використання - у Луганському обласному управлінні АТ "Ощадбанк", яке знаходилось у місті Сєвєродонецьку Луганської області. Вказані рахунки відкриті у банках, які знаходяться на підконтрольній українській владі території України. Крім того, у бланках рахунків на оплату електроенергії, отриманих відповідачем, були вказані розрахункові рахунки вищезазначених банківських установ.

До того ж, відповідно до п. 4.5.2 договору сторона, для якої виконання зобов'язань стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, має не пізніше ніж через п'ять календарних днів письмово повідомити іншу сторону про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дії обставин непереборної сили.

За змістом статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" єдиним належним та достатнім доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Однак, відповідного сертифікату відповідачем суду надано не було.

Відсутність своєчасно оформлених позивачем податкових накладних, на що також посилається відповідач, не звільняє останнього від договірного обов'язку своєчасного внесення вартості отриманої електричної енергії.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 4.4.1 договору у разі порушення споживачем строку розрахунку за активну електричну енергію, строку внесення плати за перетікання реактивної електричної енергії споживачу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня від розміру простроченого платежу за кожен день прострочення.

Неустойкою (штрафом, пенею), у відповідності до ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приписами ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про пропуск позивачем річного строку позовної давності щодо нарахування пені з огляду на таке.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81-1 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заява про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції не подавалася. Такої заяви не міститься ні у відзиві відповідача на позовну заяву, ні у протоколах судових засідань від 15.07.2016, від 25.08.2016, в яких був присутній представник відповідача.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування пені здійснено ним в межах позовної давності в один рік починаючи з 21.06.2015 ( з позовом до суду позивач звернувся 21.06.2016) та з урахуванням шестимісячного строку нарахування пені від дня коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Доводи скаржника про те, що у розрахунок пені включено день, коли мав бути здійснений платіж та день фактичної сплати, є безпідставними, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунком, доданим до позовної заяви.

Враховуючи зазначене вище, встановлений факт прострочення відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати поставленої електричної енергії, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 11 171,24 грн. пені за розрахунком позивача, який відповідає зазначеним вимогам закону, умовам договору і дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 6 301, 69 грн. 3% річних та 94 203, 29грн. інфляційних втрат за розрахунком позивача, який є арифметично вірним, відповідає вимогам закону, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі № 910/11813/16 відповідає фактичним обставинам, матеріалам справи та вимогам законодавства, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі № 910/11813/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі № 910/11813/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11813/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

К.В. Тарасенко