ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Справа № 915/1502/16

позивач: Публічне акціонерне товариство Миколаївська теплоелектроцентраль, 54020, м.Миколаїв, Каботажний спуск, 18

відповідач: Управління житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації, 54030, м.Миколаїв, вул. Шевченко, 40

про: стягнення заборгованості в сумі 22033,38 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності,

від відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності.

Суть спору:

Позивач 27.12.2016 року звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача основний борг за теплову енергію в сумі 10940,56 грн., 1676,65 грн. інфляційних втрат, 648,83 грн. 3% річних, 8767,34 грн. пені.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов пунктів 6.2, 6.3, 6.6, 7.2.3, 11.3 договору № 2527 від 01.11.2004 року; наряду на підключення до центральної системи опалення від 16.12.2015 року; рахунків за теплову енергію (періоди: 01.10.2015 31.10.2015, 01.11.2015 30.11.2015, 01.12.2015 31.12.2015, 01.01.2016 31.01.2016, 01.02.2016 29.02.2016, 01.03.2016 31.03.2016, 01.04.2016 30.04.2016); актів прийому передачі № 2527 теплової енергії у гарячій воді: від 31.10.2015, від 30.11.2015, від 31.12.2015, від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 30.04.2016 (підписаних одоособово - позивачем); реєстрів вручення споживачам остаточних рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії; відомостей споживання теплової енергії (складених відповідачем) за період з 16.10.2016 по 04.04.2016р.; платіжних доручень про здійснені (часткові) оплати відповідачем (в кількості 11 доручень); претензії № 443-10 від 19.05.2016 року (на суму 26600,67 грн. станом на 19.05.2016) з доказами її направлення відповідачу; письмових повідомлень про вартість 1 Гкал (№ 454-Ю від 12.10.2015р., № 561-Ю від 23.11.2015р., № 174-Ю від 29.02.2016р.) з доказами їх скерування відповідачу; норм ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» та мотивовані тим, що за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 рік включно відповідачу було поставлено теплову енергію на суму 110351,01 грн., за яку відповідач сплатив лише частково 99410,45 грн., разом із тим, заявлена відповідачу претензія залишилась без задоволення та відповіді.

Відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву визнав, що має заборгованість перед ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» за теплову енергію за договором від 01.02.2004 № 2527 у сумі 10940,56 грн. за опалювальний період 2015-2016рр. та вказав, що на виконання ст. 48 Бюджетного кодексу України, управління житлово-комунального господарства облдержадміністрації бере бюджетні зобов'язання перед ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Оплата рахунків ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» за загальним фондом державного бюджету виконується у повному обсязі, за спеціальним фондом - платежі не проводяться ГУ ДКСУ у Миколаївській області. Дана заборгованість виникла через проведення платежів управління Головним управлінням Державної казначейської служби України у Миколаївській області лише за захищеними видатками, визначеними Бюджетним кодексом України, в зв'язку із перебуванням на виконанні декількох наказів господарського суду Миколаївської області.

Відповідач просить суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання розрахунків. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначає, що Управління житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації є бюджетною установою, яка утримується за рахунок фінансування з Державного бюджету України і знаходиться в дуже скрутному становищі. За станом на 01.01.2017 в управлінні обліковується кредиторська заборгованість у сумі 9654,7 тис.грн., в тому числі: КПКВК 2751050 - 945,8 тис.грн. - заборгованість за програмою 2012 року; КПКВК 2751130 - 977,3 тис.грн. - заборгованість за програмою 2011 року; КПКВК 7841800 - 413,1 тис.грн. - заборгованість за програмою 2013 року; КПКВК 7841810 - 7260,0 тис.грн. - заборгованість за програмою 2012 року; КПКВК 7841010 - 58,5 тис.грн. - заборгованість за 2014-2016 роки. Протягом 2012-2016 років кошти на погашення кредиторської заборгованості за КПКВК 2751050, 2751130, 7841800, 7841810 не виділялися, що зумовило застосування позовних вимог з боку підрядних організацій Станом на 27.01.2017 прийнято тридцять п'ять судових рішень про стягнення з управління житлово-комунального господарства Миколаївської облдержадміністрації заборгованості на загальну суму 8638,1 тис.грн. з урахуванням інфляційних витрат, 3% річних, пені та судового збору.

Позивач в судовому засіданні проти клопотання відповідача, про зменшення пені заперечив, вважаючи його необґрунтованим.

31.01.2017 року за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процессуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2004 року між Управлінням житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації (далі споживач) та ВАТ Миколаївська теплоелектроцентраль, правонаступником якого за Статутом виступає ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль, (далі енергопостачальна організація), було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 2527 згідно з предметом якого позивач, як енергопостачальна організація, зобовязався постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач, як споживач, взяв на себе зобовязання оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Розділом 6 вказаного договору сторони обумовили, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться по тарифах, встановлених ВАТ Миколаївська ТЕЦ, в грошовій формі, або по узгодженню сторін іншими, не забороненими діючим законодавством, засобами (п. 6.1). Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2). Споживачу щомісяця направляється акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді (за формою додатка № 4) за попередній місяць. Споживач зобовязався протягом пяти календарних днів підписати зазначений акт і один екземпляр направити на адресу енергопостачальної організації. У випадку відсутності протягом пяти днів мотивованого відмовлення від підписання або неповернення підписаного екземпляра енергопостачальній організації, акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді вважається прийнятим споживачем і кількість спожитої теплової енергії визнаною по розрахунках енергопостачальної організації (п. 6.6).

Відповідно до п. 2 додатку 1/1 до договору орієнтовна вартість теплової енергії, що постачається споживачу, за поточний рік, відповідно до тарифів діючих на момент укладання договору 81,92 грн/Гкал без ПДВ, становить 33390,33 грн. ПДВ 6678,07 грн., усього 40068,40 грн.

Судом встановлено, що згідно з умовами пунктів 10.1 та 10.4 даний договір є діючим.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за поставлену теплову енергію.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про поставку.

Так, відповідно до приписів п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу, а останній прийняв в період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року (включно) теплову енергію в гарячій воді на загальну суму 110351,01 грн., що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії (а.с. 58-61), рахунками на оплату (а.с. 51-57) та реєстрами вручення цих актів і рахунків споживачу (а.с. 62-68).

Рахунки на оплату за періоди: 01.10.2015 31.10.2015, 01.11.2015 30.11.2015, 01.12.2015 31.12.2015, 01.01.2016 31.01.2016, 01.02.2016 29.02.2016, 01.03.2016 31.03.2016, 01.04.2016 30.04.2016) та акти прийому-передачі теплової енергії за спірний період, як і обумовлено умовами договору, позивач скерував відповідачу, про що свідчать реєстри про вручення споживачу зазначених документів, та не заперечується останнім.

Як вбачається з наданих суду доказів, за спірний період відповідачу було нараховано до сплати 110351,01 грн. основного боргу, але споживач оплату здійснив частково в сумі 99410,45 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи (а.с. 76-86) та свідчать про часткову оплату поставленого товару відповідачем.

Отже, борг відповідача перед позивачем по спірним відносинам на час звернення до суду з позовом дійсно становить в сумі 10940,56 грн. (110351,01 грн. - 99410,45 грн.).

З метою досудового врегулювання спору, позивач 23.05.2016 року направив на адресу відповідача претензію № 443-Ю від 19.05.2016 року в якій вказував про існування заборгованості за поставлену теплову енергію та просив відповідача перерахувати грошові кошти в погашення заборгованості.

В позовній заяві позивач вказав, що вищевказана претензія залишилась відповідачем без задоволення та відповіді.

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності до вимог ст. 43 ГПК України, проаналізувавши вказані обставини з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом за ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За правилами ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт неповного виконання відповідачем взятих на себе грошових зобовязань по оплаті за одержану теплову енергію в частині 10940,56 грн. за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 2527 від 01.02.2014 року.

Відповідач же навпаки, не надав суду відповідних доказів, які свідчать про відсутність даної заборгованості перед позивачем по спірним відносинам.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду відповідні докази, які свідчать про належне виконання договірних зобовязань взятих на себе перед кредитором.

Відповідно до умов пункту 7.2.3 договору № 2527 споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня відповідно до Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР.

За правилами ст. 610, п. 1 ст. 612, п. 1 ст. 624 України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Враховуючи наведені норми та обставини, позивач цілком правомірно нарахував боржнику пеню за період з жовтня 2015р. по травень 2016р. в сумі 8767,34 грн.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд застосувати положення пункту 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання розрахунків.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи, що відповідач здійснював оплати отриманої за договором теплової енергії та частково погасив заборгованість, залишок несплаченої заборгованості є значно меншим (менше 10%) від загальної вартості отриманих послуг за спірний період, та оскільки розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій є досить великим від суми заборгованості, а відповідач є бюджетною установою та утримується за рахунок фінансування з Державного бюджету України та оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобовязання з оплати отриманої теплової енергії, то суд вважає за можливе зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача до 1000,00 грн.

Саттею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 ЦК України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційних втрат за період з листопада 2015 року по травень 2016 року в сумі 1676,65 грн. та 3% річних за період з 12.10. 2015 р. по 28.09.2016р. в сумі 648,83 грн., розмір яких позивачем заявлений у відповідності до вимог закону, судом перевірений та підлягає задоволенню в повному обсязі.

З наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені наявними у справі доказами, а отже з урахуванням вищенаведеного підлягають задоволенню частково.

Таким чином, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації (54030, м.Миколаїв, вул. Шевченко, 40, р/р 7987 в ДКСУ м.Київ, МФО 820172, ) на користь Публічного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль (54020, м.Миколаїв, Каботажний спуск, 18, р/р 1 в МОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 326461, ) 10940,56 грн. основного боргу, 1676,65 грн. інфляційних втрат, 648,83 грн. 3% річних, 1000,00 грн. пені та 1378,00 грн. судового збору.

3. В задоволенні позову щодо стягнення іншої частини пені відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 06.02.2017 р.

Суддя О.Г.Смородінова