РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017Справа №910/22161/16

За позовом: приватного підприємства "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ВІКОС"

до: приватного підприємства "ТВІН"

про: стягнення 99.906,19 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Лелюх Л.П. - за довіреністю від 27.10.2016 б/н;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне підприємство "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ВІКОС" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до приватного підприємства "ТВІН" про стягнення 121.086,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем, оскільки не здійснив в повному обсязі розрахунок за поставлений позивачем товар за договором поставки від 20.06.2013 № 03/06/13. Вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаним договором в сумі 121.086,80 грн., з яких: основна заборгованість складає 71.509,32 грн.; пеня в сумі - 11.457,12 грн., 3 % річних в сумі 3.777,09 грн. та інфляційні втрати в сумі 34.343,27 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.12.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/22161/16. Розгляд справи призначений на 16.01.2017.

До господарського суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. Згідно вказаної заяви позивача, останній збільшив позовні вимоги до 131.729,51 грн., з яких: основна заборгованість складає 71.509,32 грн.; пеня в сумі - 19.768,03 грн., 3 % річних в сумі 4.178,14 грн. та інфляційні втрати в сумі 36.274,02 грн.

Заява позивача від 03.04.2015 № 1/03 прийнята судом, тому, спір розглядається з урахуванням збільшення позовних вимог.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст.ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 16.01.2017 продовжив строк розгляду спору та відклав розгляд даної справи на 06.02.2017.

Ухвали винесені судом у даній справі надсилалися останнім відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Більш того, в матеріалах даної справи містяться повідомлення поштового зв'язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштових відправлень суду.

До господарського суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог. Згідно вказаної заяви позивача, останній відмовився від стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 19.768,03 грн. та зменшив свої вимоги до 99.906,19 грн., з яких: основна заборгованість складає 71.509,32 грн.; 3 % річних в сумі 3.796,85 грн. та інфляційні втрати в сумі 24.600,02 грн.

Вказана заява представника позивача прийнята судом, тому, спір розглядається з урахуванням зменшення позовних вимог.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 06.02.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши уповноваженого представника позивача по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між приватним підприємством "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ВІКОС", як постачальником, (далі - позивач) та приватним підприємством "ТВІН", як покупцем, (далі - відповідач) укладено договір поставки від 20.06.2013 № 03/06/13 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача товар, зазначений у п. 2.1 Договору, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умовами Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.5 Договору визначено, що позивач передає відповідачу товар по видаткових накладних на відпуск товару зі складу позивача у асортименті та кількості погодженій сторонами. Оформлення видаткової накладної на відпуск товару засвідчує факт погодження сторонами асортименту та кількості товару у партії та засвідчує факт передачі товару відповідачу (його представникові).

Положеннями п. 6.2 Договору передбачено, що відповідач здійснює оплату вартості партії отриманого товару у розмірі 100 % загальної вартості партії товару протягом шести десяти календарних днів з дати одержання товару у позивача за видатковою накладною на відпуск товару зі складу позивача.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 79.734,99 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача строку оплати товару, який закріплений у п. 6.2 Договору, відповідач вартість отриманого товару на користь позивача сплатив частково, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 71.509,32 грн., що водночас підтверджується листом відповідача від 23.06.2014 № 99, в якому останній визнав вказану суму заборгованості перед позивачем.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 3.796,85 грн. та інфляційних втрат в сумі 24.600,02 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 71.509,32 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 71.509,32 грн.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 3.796,85 грн. та інфляційних втрат в сумі 24.600,02 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства "ТВІН" (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7-А; ідентифікаційний код 21667352) на користь приватного підприємства "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ВІКОС" (08631, Київська обл., Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Підприємницька, буд. 8; ідентифікаційний код 20611875) основну заборгованість в сумі 71.509 (сімдесят одна тисяча п'ятсот дев'ять) грн. 32 коп.; 3 % річних в сумі 3.796 (три тисячі сімсот дев'яносто шість) грн. 85 коп.; інфляційні втрати в сумі 24.600 (двадцять чотири тисячі шістсот) грн. 02 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.498 (одна тисяча чотириста дев'яносто вісім) грн. 59 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 лютого 2017 року

Суддя С.В. Балац