УХВАЛА

08.02.2017Справа № 910/17195/13

За заявоюПублічного акціонерного товариства "Мостобуд"
провідстрочку виконання рішення
у справі№910/17195/13
за позовомПублічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Глоінвест" 2. Публічного акціонерного товариства "Мостобуд"
простягнення 1 118 355,71 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
від позивача:Черей О.В., Дзюбко М.П.
від відповідача 1:не з'явився
від відповідача 2:Мустіпан О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду міста Києві від 30.12.2013 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 24.07.2014, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" задоволено, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глоінвест" та Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за кредитом у розмірі 63600000 грн. 00 коп. та 4200000 доларів США, що становить еквівалент 33570600 грн. 00 коп. по курсу Національного банку України станом на 30.12.2013, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9107107 грн. 30 коп. та 423958 доларів США 33 центів, що становить еквівалент 3388698 грн. 93 коп. по курсу Національного банку України станом на 30.12.2013, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1087298 грн. 63 коп. та 71802 доларів США 74 центів, що становить еквівалент 573 919 грн. 30 коп. по курсу Національного банку України станом на 30.12.2013, пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 154094 грн. 95 коп. та 3671 доларів США 28 центів, що становить еквівалент 29344 грн. 54 коп. по курсу Національного банку України станом на 30.12.2013, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 70540 грн. 50 коп.

22.05.2014 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

25.01.2017 р. Публічне акціонерне товариство "Мостобуд" звернулося до господарського суду міста Києва із заявою про відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києві від 30.12.2013 р. у справі №910/17195/13 на два роки.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2017 р. вказану заяву передано на розгляду судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.01.2017 р. вказану заяву призначено до розгляду на 08.02.2017 р.

Представник заявника в судове засідання з'явилася, надала додаткові письмові пояснення до заяву про відстрочку виконання рішення, подану заяву просила задовольнити повністю.

В судове засідання представник відповідача 1 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, надали письмові заперечення проти заяви відповідача 2 про відстрочення виконання рішення, заявили клопотання про залучення до участі у справі Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в задоволенні якого судом було відмовлено з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

За змістом абз. 4 п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Відтак, приписи вказаної статті передбачають можливість вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, виключно до моменту прийняття рішення у даній справі.

З огляду на те, що рішення у даній справі було винесено 30.12.2013 р. та набрало законної сили, а в даному провадженні розглядається заява про відстрочення виконання такого рішення, судом було відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Також судом було відмовлено у задоволенні клопотань представників позивача про зупинення розгляду даної справи та передачу справи №910/17195/13 на розгляд суду до провадження у справі №910/24323/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" з огляду на неподання представниками позивача належних доказів на підтвердження факту порушення провадження у такій справі.

В задоволенні клопотання представників позивача про колегіальний розгляд справи судом також було відмовлено з огляду на недоведеність заявниками необхідності призначення колегіального розгляду даної заяви та неможливості судом одноособово розглянути таку заяву.

Більш того, судом враховано, що під час вирішення судом першої інстанції даної справи по суті у представників позивача не виникало сумнівів щодо складності справи і спірних матеріально-правових відносин, розгляд даної справи відбувався одноособово, а відтак твердження заявників про необхідність призначення колегіального розгляду справи під час розгляду заяви в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України визнаються судом безпідставними.

Розглянувши заяву про відстрочку виконання рішення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, господарський суд міста Києва вважає, що заява підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з азб. 1, 2 п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пунктом 7.1.1 вказаної постанови визначено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Суд відзначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Тобто, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського просувального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.05.2014 р. на виконання вказаного рішення суду у даній справі господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

29.05.2014 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрито виконавче провадження ВП№43513870 з виконання наказу господарського суду міста Києва від 22.05.2014 р. №910/17195/13. Вказаною постановою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ПАТ "Мостобуд", а також заборонено здійснювати його відчуження.

Заявник вказує, що в межах виконавчого провадження ВП№43513870 на даний момент відбувається відчуження його майна як боржника за наказом господарського суду міста Києва від 22.05.2014 р. №910/17195/13.

При цьому, у випадку продажу такого майна в порядку приписів Закону України «Про виконавче провадження», ПАТ "Мостобуд" буде позбавлене можливості виконувати свої зобов'язання за раніше укладеними угодами з третіми особами.

Зокрема, до матеріалів справи був долучений контракт №26 на будівництво Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві від 23.04.2004 р., згідно яком якого Комунальне підприємство «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» як замовник доручило, а ПАТ "Мостобуд" як підрядник прийняло на себе зобов'язання виконати власними та залученими силами та засобами будівництво Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві.

31.14.2014 р. сторони до вказаного договору уклали додаткову угоду №73, відповідно до якої закінчення будівельних робіт продовжили до 31.12.2017 р., а також погодили вартість робіт, що мають бути виконані ПАТ "Мостобуд", у розмірі 2 572 949 390,00 грн. (з них залишок становить 365 476 511,18 грн.).

Таким чином, у випадку належного виконання відповідачем 2 зобов'язань за вказаним контрактом до 31.12.2017 р., грошові кошти у розмірі 365 476 511,18 грн. мають бути перераховані на його рахунок

В той же час, продаж майна ПАТ "Мостобуд" в межах виконавчого провадження (в тому числі, спеціалізованих транспортних засобів) позбавить можливості належним чином виконати свої зобов'язання за контрактом №26 від 23.04.2004 р., а відтак і отримати кошти, за рахунок яких можна було б повністю погасити заборгованість перед ПАТ "Альфа-Банк".

Більш того суд враховує пояснення представників сторін в судовому засіданні щодо неодноразового подання до суду як відповідачем, так і третіми особами, заяв про банкрутство ПАТ "Мостобуд".

Відтак, як наслідок неможливості виконання заявником своїх зобов'язань за контрактами щодо будівництва об'єктів буде неотримання коштів, а тому може постати загроза банкрутства ПАТ "Мостобуд" та зупинення виконавчого провадження ВП№43513870 на підставі ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», що в свою чергу може призвести до неотримання ПАТ "Альфа-Банк" як кредитором присудженої до стягнення заборгованості.

З аналогічних підстав Вищий господарський суд України вказав на законність відстрочення виконання рішення в подібних правовідносинах (постанова від 03.08.2016 р. у справі №910/8923/13).

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Вирішуючи питання щодо дотримання балансу інтересів сторін під час відстрочення рішення у даній справі суд виходить із того, що за умови існування укладених між відповідачем 2 та третіми особами договорів, на рахунки ПАТ "Мостобуд" будуть надходити грошові кошти, за рахунок яких стане можливим виконання останнім рішення суду у даній справі.

Як було встановлено судом, 31.14.2014 р. між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та ПАТ "Мостобуд" була укладена додаткова угода №73 до контракту №26 від 23.04.2004 р., згідно якої передбачено надходження грошових коштів у розмірі 365 476 511,18 грн. у випадку належного виконання ПАТ "Мостобуд" своїх зобов'язань як підрядника.

Крім того, відповідачем 2 долучено до матеріалів справи договір позики №14/11 від 14.11.2016 р., укладений між ПАТ "Мостобуд" (позичальник) та компанією Adagreen Ltd. (кредитор), за змістом п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику позику в іноземній валюті (дол. США) на зворотній основі з метою поповнення обігових коштів позичальника, а позичальник приймає ці фінансові кошти, користується ними та повертає їх відповідно до умов цього договору з оплатою відсотків від суми позики за їх користування.

Пунктом 3.6 вказаного договору визначено, що кредитор надає позику наступними траншами:

1) перший транш у розмірі 10 000 000,00 дол. США не пізніше 01.03.2018 р.;

2) другий транш у розмірі 10 000 000,00 дол. США не пізніше 31.12.2018 р.;

3) третій транш у розмірі 30 000 000,00 дол. США не пізніше 01.07.2019 р.

Судом встановлено, що на банківський рахунок ПАТ "Мостобуд", на який мають бути перераховані грошові кошти за договором №14/11 від 14.11.2016 р., постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.10.2015 р. ВП№43513870 було накладено арешт.

Таким чином, у випадку надходження першого траншу позики від Компанії Adagreen Ltd. за договором №14/11 від 14.11.2016 р., такі грошові кошти будуть знаходитися на рахунку боржника в межах виконавчого провадження ВП№43513870, та за рахунок яких кредитор (ПАТ "Альфа-Банк") буде мати змогу задовольнити свої грошові вимоги.

Твердження представників ПАТ "Альфа-Банк" в судовому засіданні про невідповідність вказаного договору вимогам чинного законодавства судом не приймається до уваги з огляду на приписи ст. 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також судом враховується ступінь вини відповідача у невиконанні своїх зобов'язань з огляду на те, що грошові зобов'язання перед позивачем виникли у відповідача 2, як поручителя, за зобов'язаннями іншої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Глоінвест" за кредитним договором.

З аналогічних підстав Вищий господарський суд України вказав на законність відстрочення виконання рішення в подібних правовідносинах (постанова від 11.04.2016 р. у справі №904/8313/15).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відстрочка виконання рішення у даній справі для ПАТ "Мостобуд" буде в інтересах обох сторін, оскільки забезпечить діяльність товариства відповідача 2, отримання ним прибутків і надходження коштів на рахунки та можливість погашення боргу у даній справі.

Крім того, надання відстрочки виконання рішення у даній справі сприятиме завершенню будівництва стратегічно значимого та соціально важливого об'єкту для територіальної громади міста Києва - Подільського мостового переходу через р. Дніпро, що свідчить про наявність виняткових обставин в розумінні правової позиції Європейського суду з прав людини та ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, враховуючи встановлені судом обставини необхідності надання відстрочки для забезпечення реального виконання рішення, зібрані в матеріалах справи докази та дотримуючись балансу інтересів обох сторін, суд вважає за можливе обмежити термін відстрочки до 02.03.2018 р. (наступним днем після отримання першого траншу позики за договором №14/11 від 14.11.2016 р.).

За таких обставин, заява Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про відстрочку виконання рішення підлягає задоволенню частково, а виконання рішення - відстроченню до 02.03.2018 р.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києві від 30.12.2013 р. у справі №910/17195/13 задовольнити частково.

2. Відстрочити для Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" виконання рішення господарського суду міста Києва від 30.12.2013 р. у справі №910/17195/13 на до 02.03.2018 р.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Суддя В.П. Босий