ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Справа № 909/1218/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Калуш, вх.№01-05/3883/16 від 09.08.2016 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 року

у справі № 909/1218/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Калуш та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Калуш

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Калуш

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: ОСОБА_5 державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ

третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_6, м. Калуш

про: зобовязання вчинити певні дії

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_7-адвокат, посвідчення № 819 від 18.11.2011 року;

від відповідача: ОСОБА_2-особисто;

від третьої особи 1: не зявився;

від третьої особи 2: не зявився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 року у справі №909/1218/15 (суддя Деделюк Б.В.) позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_5 державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6, про зобовязання вчинити певні дії задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 року у справі №909/1218/15, відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що спір не підсудний господарським судам України, оскільки частина приміщень вказаного будинку (приміщення підвального поверху, а також приміщення першого, другого та третього поверхів) належить скаржнику не як фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, а як фізичній особі ОСОБА_2, що підтверджується ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2012 року та відповідними витягами про реєстрацію права власності. На підставі вказаної вище ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2012 року право власності на іншу частину приміщень спірного будинку (приміщення четвертого поверху) належить фізичній особі ОСОБА_6. Тому, виконання рішення суду відповідачем апелянт вважає неможливим. Спірне будівництво не є самочинним, оскільки право власності на нього виникло на підставі судового рішення. Права позивача порушені не були, а висновком експерта стверджено про необхідність перебудови саме частини будинку позивача.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 р. у справі № 909/1218/15 та відмовити у задоволенні позову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2016р. справу №909/1218/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_8 та іншим суддям: Малех І.Б. та Желік М.Б..

Ухвалами Львівського апеляцйного господарського суду від 12.08.2016 року поновлено пропущений строк на оскарження рішення в апеляційному порядку, розгляд справи призначено на 23.08.2016 року.

23.08.2016 року було складено повідомлення у якому зазначено, що у звязку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Желіка М.Б., розгляд вищевказаної справи не відбувся з урахуванням положень абз. 2 пп.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016 року.

Ухвалою суду від 29.08.2016 року розгляд справи відкладався з мотивів, наведених у ній.

Ухвалами суду від 06.09.2016 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відвід головуючої судді Костів Т.С. залишено без задоволення а також зупинено провадження у даній справі до вирішення повязаної з нею іншої справи.

05.01.2017 року апеляційне провадження у справі №909/1218/15 поновлено, справу призначено до розгляду на 07.02.2017 року.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 07.02.2017 року зявився апелянт, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у ній, надав усні пояснення по суті спору.

Представник позивача в судове засідання 07.02.2017 року зявився, проти апеляційної скарги заперечив, з підстав викладених у поданому письмовому відзиві на неї, а також надав усні пояснення по суті спору. (б/н від 06.09.2016 року.)

Представники третіх осіб 1,2 в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

cудом першої інстанції вирішувався спір за позовом фізичних осіб-підприємців ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Згідно із ст. ст. 1, 21 ГПК України такий спір підвідомчий господарським судам. Поcилання скаржника на належність їй частини спірного будинку не як підприємцю, а як фізичній особі не приймається до уваги враховуючи, що реєстрація особи як фізичної особи підприємця не створює нового, відмінного від фізичної особи, субєкта, а лише надає право цій особі здійснювати підприємницьку діяльність. Окрім того, чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на обєкти нерухомості за фізичною особою із зазначенням її статусу як підприємця.

Суд першої інстанції підставно встановив, що 12.09.2009 р. рішенням Калуської міської ради № 478 затверджено акт Державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію магазину з влаштуванням житлових приміщень в об"ємі другого та третього поверхів (квартира № 1 загальна площа 94,5 кв.м.АДРЕСА_1 загальна площа 95,6 кв.м.) та сауни в цокольному поверсі загальною площею 107,7 кв.м., на проспекті ОСОБА_9, 44 підприємців ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_3 та вирішено оформити право власності будівлі на вказаних осіб у спосіб передбачений чинним законодавством. Пізніше ОСОБА_3 викуплено 2/3 приміщення сауни в цокольному поверсі на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2011. Згідно з витягом про держреєстрацію ОСОБА_3 є власником 2/3 частин нежитлових приміщень за адресою: м. Калуш, проспект Лесі Українки, 44. Власниками нежитлових та житлових приміщень в сусідньому будинку за адресою: м. Калуш, проспекті ОСОБА_9, 173 є ОСОБА_2 і ОСОБА_6

У 2009 році на підставі рішення Калуської міської ради № 554 від 20.11.2001 розпочалося будівництво будівлі житлово-комерційного призначення на суміжній земельній ділянці ОСОБА_2. ОСОБА_2 провела будівництво будинку на земельній ділянці, яка виділена для цих цілей, подала декларацію про початок виконання будівельних робіт, отримала дозвіл на виконання будівельних робіт.

Суд першої інстанції надав належну оцінку висновку експерта щодо встановлених фактів порушень ДБН. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4765 від 29.02.2016 встановлено, що при будівництві будинку № 173 в м. Калуш на проспекті ОСОБА_9 допущені наступні порушення Державних будівельних норм: 1) Заблоковано доступ до ділянки газопроводу низького тиску (ДБН В.2.5.-20-2001 "Інженерне оснащення будинків і споруд. Зовнішні мережі і споруди", п. 4.4, 6.18). Для забезпечення доступу до всієї довжини газопроводу низького тиску необхідно внести зміни в існуючий проект газозабезпечення житлового будинку, розташованого за адресою вул. Л.Українки, 44/2, м. Калуш, Івано-Франківська область і перенести існуючу магістраль газопроводу низького тиску згідно до цих змін. 2) Значно збільшилися навантаження на покрівлю сусіднього житлового будинку № 44/2 від атмосферних опадів, на які конструкції покрівлі цього будинку не були попередньо розраховані. Існує загроза промерзання ділянки водостічного стояку, розташованої у безпосередній близькості до зовнішньої стіни будинку № 173 (ДБН В.1.2.-12-2008 "Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки", п. 3.10; ДБН В.2.6-14-97 "Покриття будинків і споруд", п. 4.4, 4.5). Для перевірки несучої здатності конструкцій житлового будинку № 44/2 на збільшені навантаження від атмосферних опадів необхідно провести відповідні розрахунки, після чого при необхідності провести посилення або реконструкцію покрівлі житлового будинку № 44/2 згідно попередньо складеної проектної документації на ці роботи. Водостічний стояк перенести згідно вищенаведеним вимогам. 3) Відсутність протипожежної перешкоди між будинками № 173 та 44/2 (зовнішня стіна будинку № 173, прилегла до будинку 44/2, не є такою протипожежною перешкодою) (ДБН В.1.1.7-2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об"єктів будівництва", п. 2.12., 3.1, 3.5, 4.7).

З метою використання існуючої зовнішньої стіни будинку № 173 як протипожежної перешкоди, демонтувати існуючі віконні конструкції і закласти віконні прорізи або демонтувати існуючі віконні конструкції і на їх місце встановити протипожежні віконні конструкції. 4) Димохідна та вентиляційна труби житлового будинку № 44/2 опинилися в зоні вітрового підпору (ДБН В.2.5-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування", п. 6.8.11, 7.3.10; ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення", п. 5.32). Після проведення необхідних розрахунків та складання проектної документації виконати будівельні роботи по збільшенню висоти димохідної та вентиляційної труби житлового будинку № 44/2 до рівня вище 0,5 м від лінії зони вітрового підпору. 5) Вхідні двері в цокольний поверх житлового будинку № 44/2, які є евакуаційним виходом, неможливо відкрити повністю (на 180 градусів) (ДБН В.1.1.7-2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об"єктів будівництва", п. 5.9, 5.19). Для забезпечення вільного евакуаційного виходу шляхом безперешкодного повного відкривання вхідних дверей в цокольний поверх житлового будинку № 44/2 змінити конструкцію входу в цокольний поверх житлового будинку № 44/2 з метою зміщення двірного отвору в сторону від будинку № 173.

Скаржник зазначені обставини не спростував. Щодо того, що висновок експерта містить варіанти приведення будинку у відповідність до ДБН за рахунок перебудови приміщень позивачів, то таке посилання аплянта не заслуговує на увагу, враховуючи, що порушення ДБН було допущено саме відповідачем, а не позивачами, які ці роботи не проводили. З аналогічних мотивів не приймаються до уваги й посилання скаржника на належність четвертого поверху будинку іншій особі. Водночас, суд погоджується із скаржником, що будівництво не носить характеру самочинного.

Відповідно до ст. 13 Конституції України та ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист усіх суб"єктів права власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однак, заявлені позивачем позовні вимоги - зобов"язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 провести перебудову будинку № 173 на проспекті ОСОБА_9 в м. Калуш, привівши його у відповідність з Державними будівельними нормами, не відповідають передбаченим у ст. 16 ЦК України способам захисту права.

Так, Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. №6 «Про судове рішення» встановлено, що у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. Однак, в світлі заявлених позивачем вимог, резолютивна частина оскаржуваного рішення вказаному положенню не відповідає, оскільки не містить остаточної відповіді щодо того, які саме дії повинен здійснити відповідач.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, але лише тим, що встановлений договором або законом. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки спосіб захисту порушено права позивачами обрано помилково, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення були доведені суду належними доказами.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні, не відповідають наявним в матеріалах справи доказам, а відтак, рішення господарського суду Львівської області від 14.04.2016 р. у справі № 909/1218/15 у відповідності до ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу особи-підприємця ОСОБА_2, м. Калуш, вх.№01-05/3883/16 від 09.08.2016 року-задоволити.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 року у справі № 909/1218/15-скасувати. Прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

3.Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (77300, м.Калуш, Івано-Франківська область, проспект Лесі Українки,44/2, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (77300, м.Калуш, Івано-Франківська область, вул.Коритовського,15, код ЄДРПОУ НОМЕР_2)-609,00 грн. судового збору.

4.Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (77300, м.Калуш, Івано-Франківська область, проспект Лесі Українки, 44/2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (77300, м.Калуш, Івано-Франківська область, вул.Коритовського,15, код ЄДРПОУ НОМЕР_2)-609,00 грн. судового збору.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

6.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 13.02.2017 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Желік М.Б.