ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.02.2017 Справа № 904/12280/16

За позовом Комунального підприємства "КРИВБАСВОДОКАНАЛ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Житлово-будівельного кооперативу "ГІРНИК-3", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 74 507,65 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. №3 від 04.01.2017)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "КРИВБАСВОДОКАНАЛ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "ГІРНИК-3" про стягнення заборгованості у розмірі 74 507,65 грн. за договором № 663 від 28.08.2002, з яких 61 816,52 грн. основна заборгованість, 4 341,14 грн. пеня, 1 395,05 грн. 3 % річних, 6 954,94 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 663 від 28.08.2002 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 18.01.2017.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 18.01.2017 на 01.02.2017.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав через канцелярію суду заяву про визнання основного боргу у повному обсязі, просить суд застосувати строки позовної давності до нарахованої пені та просить розглядати справу без його участі.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 01.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2002 між Комунальним підприємством "Кривбасводоканал" та Житлово-будівельним кооперативом "ГІРНИК-3" (абонент) було укладено договір про подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 663 (а.с. 9-12).

Відповідно до п. 1.1 договору, "Кривбасводоканал" зобов'язується забезпечити питною водою, а абонент прийняти та оплатити воду орієнтовно в об'ємі 5676 м3 /рік 473 м3/міс., яка відповідає Держстандарту 2874-82 "Вода питна", а також приймає від нього стічні води в об'ємі 5676 м3 /рік 473 м3/міс.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що розрахунки за воду і стоки здійснюються грошовими коштами і підлягають оплаті абонентом у триденний термін після отримання платіжних доручень.

Договір укладається строком до 31.12.2002 в частині надання послуг і вступає в силу з 28.08.2002, а в частині проведення розрахунків за послуги до повного здійснення розрахунків. Договір може бути пролонгований за згодою сторін (п.п. 8.1., 8.2. договору).

На виконання умов договору, позивач за період листопад 2014 - жовтень 2016 року надав відповідачеві послуги з подачі води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації, що підтверджується підписаними обома сторонами актами забору води (а. с. 16-27), та виставив відповідачу рахунки на оплату вищевказаної суми (арк. с. 33-68).

Відповідач здійснив часткову оплату наданих послуг, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 61 816,52 грн., що є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

З огляду на положення пункту 4.1 договору строк оплати наданих послуг за спірний період є таким, що настав.

Відповідач суму основного боргу визнав.

З огляду на вищевикладене, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу за постачання теплової енергії у сумі 61 816,52 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 06.01.2015 по 01.12.2016 у розмірі 1 395,05 грн. та інфляційні втрати за період з січня 2015 по жовтень 2016 у сумі 6 954,94 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

У п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 1 395,05 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6 954,94 грн. - підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих послуг, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 4 341,14 грн. за період з 08.12.2015 по 01.12.2016.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 4.9 договору, при несвоєчасній оплаті сум за договором абонент зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен несплачений день.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

01.02.2017 відповідачем було подано заяву, в якій він просив суд застосувати строк позовної давності щодо нарахованої пені.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (частина друга статті 258 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини 1 статті 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 255 Цивільного кодексу України встановлено, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Враховуючи звернення позивача із позовом до суду 26.12.2016, а також заяву відповідача про застосування строку позовної давності, позовна давність щодо стягнення пені обмежується періодом з 26.12.2015 по 01.12.2016. Строк позовної давності за вимогами позивача щодо стягнення пені за період з 08.12.2015 по 25.12.2015 є пропущеним.

Згідно з частиною 5 статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Доказів поважності причин пропуску строку позовної давності позивач суду не надав.

Суд, здійснивши перерахунок пені, розраховану на суму боргу, з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності та вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», встановив, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача складає 4 314,46 грн.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі1 377,51 грн., решта судового збору у розмірі 0,49 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "ГІРНИК-3" (50047, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 23 Лютого, буд. 132; ідентифікаційний код 23025557) на користь Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, 6а; ідентифікаційний код 03341316) основний борг у розмірі 61 816,52 грн., пеню у сумі 4 314,46 грн., три відсотки річних у сумі 1 395,05 грн., інфляційні в втрати у розмірі 6 954,94 грн. та 1 377,51 грн. витрат зі сплати судового збору, про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.02.2017

Суддя ОСОБА_2