РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017Справа №910/21448/16

За позовомПриватного підприємства "Сармат"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНС"
простягнення грошових коштів
Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: Удовіченко А. Г. за довіреністю;
від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Сармат" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНС" про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 13.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 відкладено розгляд справи на 17.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 відкладено розгляд справи на 31.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2017 розгляд справи на 06.02.2017.

В судове засідання 06.02.2017 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Представник позивача в судове засідання з'явився та надав суду усні пояснення по суті справи, в яких заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язання по поверненню надмірно сплачених позивачем коштів за договором № 25 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.05.2016.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У судовому засіданні 06.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач та відповідач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 01.05.2016 між позивачем як замовником та відповідачем як виконавцем було укладено договір № 25 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а перевізник зобов'язується на свій ризик здійснювати своєчасне перевезення (доставку) вантажним автомобільним транспортом наданого замовником вантажу за узгодженою номенклатурою (родом) в узгодженій кількості, від згодженого пункту відправлення до узгодженого пункту призначення, та в узгоджені строки, а замовник - приймати надані перевізником послуги та оплачувати перевізнику їх вартість на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 3.1. договору замовник оплачує послуги перевізника за договором протягом 90 днів з дня отримання рахунку: а) 100, 00 грн з урахуванням ПДВ за одну тонну вантажу. Загальна вартість робіт за перевезення залізорудного концентрату складає 2000000, 00 грн, кількість перевезеного концентрату 20 000, 00 тон (п. 3.2. договору).

Згідно з п. 8.1. договору договір є укладеним за наявністю підписів і печаток обох сторін, діє з дати укладання по 31.08.2016 включно, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання.

На виконання умов договору позивача перерахував на рахунок відповідача за період з 30.06.2016 по 08.07.2016 грошові кошти в загальному розмірі 3 035 591, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідач на виконання умов договору надав позивачу послуги з перевезення за договором на загальну суму 2 000 000, 00 грн, що підтверджується актами надання послуг, підписаними сторонами, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідач 08.07.2016 платіжним дорученням № 95 повернув позивачу 900 000, 00 грн як помилково перерахованих позивачем за договором платіжним дорученням № 4227 від 08.07.2016.

За розрахунком позивача, залишок коштів перерахованих за договором, не покритих наданими послугами за договором, які відповідно відповідач має повернути позивачу становить 135 591, 00 грн (3 035 591, 00 - 2 000 000, 00 - 900 000, 00 = 135 591, 00).

Предметом позову у справі є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього 135 591, 00 грн переплати за договором.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладено договір транспортного експедирування.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору (ст. 932 ЦК України).

Як встановлено судом, сторони свої зобов'язання за договором виконали в повному обсязі, відповідач надав позичу послуги з перевезення вартістю 2 000 000, 00 грн, а позивач надані послуги оплатив в повному обсязі. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що за договором позивачем було перераховано на користь відповідача оплату за надані послуги у розмірі більшому ніж було обумовлено договором, внаслідок чого у позивача перед відповідачем виникла переплата за договором в розмірі 135 591, 00 грн.

Згідно з ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Таким чином, з рахуванням п. 8.1. договору, судом встановлено, що договір припинив свою дію, в зв'язку з повним здійсненням його сторонами взаєморозрахунків за надані за договором послуги та спливом терміну його дії.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було складено та підписано акт звірки за договором, копія якого наявна в матеріалах справи, відповідно до якого за позивачем обліковується переплата в сумі 135 591, 00 грн перед відповідачем.

Договором між сторонами не було передбачено здійснення попередньої оплати за ще не надані послуги перевезення. Підставою для надання послуг з організації перевезення, а відповідно і їх оплати являвся акт здавання - приймання послуг підписаний сторонами. Всі надані відповідачем позивачу послуги за договором були оплачені в повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 ГК України коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Внаслідок здійсненої позивачем за договором переплати у відповідача знаходяться грошові кошти в розмірі 135 591, 00 грн належні до складу майна позивача (право власності на які належні позивачу).

В силу приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Враховуючи, що наразі між позивачем (власником грошових коштів в розмірі 135 591, 00 грн) та відповідачем (володільцем грошових коштів в розмірі 135 591, 00 грн - особою у фактичному володінні, якої знаходяться відповідні грошові кошти) немає договірних відносин (договір припинений), та що грошові кошти в розмірі 135 591, 00 грн перебувають на даний час у відповідача не на підставі укладеного між сторонами договору (ціна договору укладеного сторонами складала 2 000 000, 00 грн), суд дійшов висновку про наявність у позивача права на витребування у (стягнення з) відповідача належних йому грошових коштів в розмірі 135 591, 00 грн.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Враховуючи зазначене, а також факт здійснення позивачем переплати за договором в розмірі 135 591, 00 грн, відсутність в матеріалах справи доказів із яких би вбачалося повернення відповідачем позивачу коштів переплати, факт закінчення строку дії договору та факт порушення (шляхом утримання) відповідачем майнових прав позивача на грошові кошти переплати, господарський суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу отриману від нього переплату у розмірі 135 591, 00 грн.

Оскільки грошові кошти переплати повернуті відповідачем позивачу не були, і доказів іншого матеріали справи не містять, заявлені позовні вимоги в цій частині визнаються судом доведеними та обґрунтованим, та такими, що підлягають задоволенню.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За таких обставин та враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, тому суд, керуючись ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНС" (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, буд. 14, кв. 16/24; ідентифікаційний код 39070396) на користь Приватного підприємства "Сармат" (53700, Дніпропетровська область, Широківський район, смт. Широке, вул. Леніна, буд. 114; ідентифікаційний код 31037360), в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", суму заборгованості у розмірі 135 591 (сто тридцять п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто одну) грн 00 коп. та суму судових витрат у розмірі 2 033 (дві тисячі тридцять три) грн 87 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.02.2017.

Суддя О. М. Дупляк