РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Справа № 918/1142/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Огороднік К.М. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №1 від 30 січня 2017 року)

відповідача 1: ОСОБА_2 (довіреність №б/н від 30 листопада 2016 року)

відповідача 2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача 2 ТОВ "Динеро-Капітал" на рішення господарського суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року у справі №918/1142/16 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів"

до Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" (відповідач 1) та

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" (відповідач 2)

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та про заміну зобов'язання

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області (суддя Романюк Р.В.) від 06 грудня 2016 року у справі №918/1142/16 задоволено позов Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" (надалі позивач) до Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" (надалі відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" (надалі відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу та про заміну зобов'язання. Визнано недійсним з моменту укладення Договір №Б-040711-2/1 купівлі-продажу цінних паперів від 04 липня 2011 року, укладений між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Динеро-Капітал"; визнано недійсним з моменту укладення Договір №ДК-ТП-Н-02/02 про заміну зобов'язання (новацію) від 02 лютого 2015 року та Додаткову угоду №1 від 11 лютого 2015 року, укладені між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Динеро-Капітал". Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" (35331, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городок, вул. Привокзальна, 2, ) на користь Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" (33021, м. Рівне - 21, Україна, ) 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. витрат по сплаті судового збору. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" (61003, м. Харків, пров. Університетський, 1, код ЄРПОУ 36226713) на користь Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" (33021, м. Рівне - 21, Україна, ) 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. витрат по сплаті судового збору.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що особа (гр. ОСОБА_3В.), яка підписала від імені покупця ПАТ "Завод "Технопривод" (ЗАТ "Завод "Технопривод") Договір купівлі-продажу цінних паперів №Б-040711-2/1 від 04 липня 2011 року не була наділена необхідним обсягом цивільної дієздатності і інша сторона за цією угодою (продавець) була обізнана про це, а також враховуючи відсутність схвалення такого виду правочину компетентним органом товариства, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним згідно статей 203, 215 ЦК України. Враховуючи, що під час судового розгляду справи судом було встановлено недійсність Договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-040711-2/1 від 04 липня 2011 року (первісного зобов'язання), то відповідно недійсним визнано Договір про заміну зобов'язання (новацію) №ДК-ТП-Н-02/02 від 02 лютого 2015 року та Додаткову угоду №1 від 11 лютого 2015 року до Договору №ДК-ТП-Н-02/02 від 02 лютого 2015 року.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач 2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року у справі №918/1142/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що під час прийняття рішення суд ніяким чином не спростував доводи скаржника, наведені ним у відзивах та поясненнях по справі, та не зазначив обставини, з огляду на які ним не взяті до уваги доводи скаржника щодо наявності у директора ПАТ "Завод "Технопривод" на момент укладання спірного договору відповідних повноважень, а також щодо подальшого схвалення компетентним органом відповідача 1 спірного договору купівлі-продажу цінних паперів, що призвело до винесення незаконного та безпідставного рішення. Відповідно до приписів ГПК України та Закону про банкрутство, спір про визнання недійсним будь-якого правочину, стороною якого є особа, щодо якої порушено провадження у справі про банкрутство, належить до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Таким чином, на думку апелянта, позовні вимоги ВАТ "РЗТА" про визнання недійсним договору купівлі-продажу, стороною якого є ПАТ "Завод "Технопривод", повинні розглядатися виключно в межах провадження по справі про банкрутство ПАТ "Завод "Технопривод". Апелянт вважає, що ТОВ "Динеро-Капітал" належними та допустимими доказами в розумінні частини 2 статті 34 ГПК України, а саме протоколами зборів (актами) компетентних органів управління ПАТ "Завод "Технопривод" - загальних зборів акціонерів та наглядової ради доведено факт обрання ОСОБА_3 директором товариства та наявність у нього відповідних повноважень на час укладання договору 1, у зв'язку із чим, висновки суду в цій частині сформовані за умов помилкового застосування норм статей 92, 97 Цивільного кодексу України, статей 51, 53 Закону України "Про акціонерні товариства", та не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, відповідно до рішення наглядової ради ПАТ "Завод "Технопривод" від 04 липня 2011 року, копія якого наявна в матеріалах справи, надано згоду директору товариства на укладення договору купівлі-продажу пакету цінних паперів з ТОВ "Динеро-Капітал", при посередництві ТОВ "Компанія "Брокер" на суму 3500000,00 грн., затверджені істотні умови договору та доручено директору товариства ОСОБА_3 підписати договір купівлі-продажу зазначеного пакету цінних паперів. Таким чином, розмір укладеного директором ПАТ "Завод "Технопривод" ОСОБА_3 правочину не перевищував 25% статутного капіталу, у зв'язку із чим не потребував погодження загальними зборами акціонерів, в той час, як погодження з боку наглядової ради було отримано відповідно до приписів закону та статуту ПАТ "Завод "Технопривод". Чинність, на дату укладання спірного договору 1, загальних зборів акціонерів ПАТ "Завод "Технопривод", що відбулися 03 червня 2011 року, обумовлює чинність, на зазначену дату, рішення наглядової ради товариства про призначення директором ПАТ "Завод "Технопривод" та під ставність дій ОСОБА_3 під час укладання спірного договору, спираючись на його попереднє погодження наглядовою радою ПАТ "Завод "Технопривод". Крім того, матеріали справи містять докази наступного схвалення ПАТ "Завод "Технопривод" спірного договору 1, що за будь-яких умов свідчить про безпідставність доводів позивача про визнання вказаного договору недійсним. За умови відсутності підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-040711-2/1 від 04 липня 2011 року, відсутні також підстави для визнання недійсним договору про заміну зобов'язання (новацію) №ДК-ТП-Н-02/02 від 02 лютого 2015 року. Також, апелянта вважає, що судом було безпідставно та незаконно відмовлено у застосуванні до вимог позивача строку позовної давності з огляду на частину 1 статті 261 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30 грудня 2016 року у справі №918/1142/16 було прийнято до провадження апеляційну скаргу ТОВ "Динеро-Капітал" та призначено дату судового засідання на 08 лютого 2017 року.

Від позивача Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" надійшов відзив №09/01 від 19 січня 2017 року на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування заперечень зазначає, що спори про визнання недійсним правочину (договору), укладеного боржником, у порядку частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", розглядаються з приводу відповідності договору (правочину) вимогам цивільного законодавства (Цивільного кодексу України) та в окремому позовному провадженні, а спори про визнання правочину (договору) недійсним в порядку статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство лише з підстав прямо передбачених статтею 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в той час, як сам правочин (договір) відповідає нормам цивільного законодавства (Цивільного кодексу України). Законодавцем чітко розмежовано два поняття щодо підсудності певних категорій спорів, пов'язаних з визнанням недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, зокрема "суд, у межах провадження якого перебуває справа про банкрутство" (стаття 10 Закону) та "суд, у межах провадження у справі про банкрутство" (стаття 20 Закону). При цьому, дані поняття не є тотожними за своїм змістом, оскільки поняття "суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство" є значно ширшим, ніж поняття суб'єкта розгляду спору, визначеного в статті 20 Закону.

Враховуючи рішення по справі №5019/1462/11 від 09 липня 2013 року, встановлено, що склад наглядової ради, що був присутній на засіданні 06 червня 2011 року, сформований не рішенням зборів акціонерів від 03 червня 2011 року, а рішенням зборів акціонерів від 30 липня 2010 року. А отже, твердження апелянта, що рішення про призначення керівника ПАТ "Завод "Технопривод" приймалось наглядовою радою, яка була на це уповноважена загальними зборами акціонерів (протокол від 03 червня 2011 року) є безпідставним, оскільки судовими рішеннями встановлено, що даний склад наглядової ради сформований рішенням загальних зборів акціонерів від 30 липня 2010 року. Договір купівлі-продажу цінних паперів від 04 липня 2011 року зі сторони ПАТ "Завод "Технопривод" підписаний ОСОБА_4 особою, яка не була на дату вчинення правочину уповноваженим представником ПАТ "Завод "Технопривод", а отже, він взагалі не володів жодними правами та обов'язками щодо вчинення представницьких функцій по відношенню до підприємства. Враховуючи дане, стаття 241 Цивільного кодексу не може бути застосована по суті заявленого позову так як особа, що підписала договір не була представником, і не мала жодних повноважень. Щодо незастосування строку позовної давності ВАТ "РЗТА" зазначає, що позивач не міг дізнатись про наявність укладеного договору купівлі-продажу цінних паперів від 04 липня 2011 року, оскільки про існування господарської операції не було відомо самому ПАТ "Завод "Технопривод". Придбані цінні папери по оспорюваному договору відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не були відображені в балансі підприємства за відповідний рік і в подальшому в майбутніх періодах.

06 лютого 2017 року від Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" надійшли письмові пояснення №12/02 від 02 лютого 2017 року, в яких зазначено, що звернення до господарського суду з позовною заявою передбачає її розгляд у позовному провадженні, а не в межах справи про банкрутство і, в такому разі, положення статті 20 Закону про банкрутство застосуванню не підлягають. Вимоги даного позову ґрунтуються на допущених при укладенні оспорюваного договору загальних вимог Цивільного кодексу України, при цьому, було визначено відповідачем не тільки ПАТ "Завод "Технопривод", а й іншу особу. ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів", як позивач, звертався саме із позовною заявою, а не із заявою в порядку статті 20 Закону про банкрутство і просив розглядати її у позовному провадженні. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Вищого господарського суду України від 23 квітня 2015 року у справі №905/5359/13-908/4643/14. Крім того, заявник звертає увагу на той факт, що норми частини 1 статті 20 Закону про банкрутство чітко передбачають, що у межах провадження у справі про банкрутство можуть бути визнані недійними договори, які були вчинені після порушення провадження у справі про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримала вимоги і доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач 1 своїм правом, передбаченим статтею 96 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав. В судовому засіданні представник відповідача 1 підтримав вимоги і доводи апеляційної скарги відповідача 2.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, водночас, 06 лютого 2017 року до Рівненського апеляційного господарського суду від представника ТОВ "Динеро-Капітал" надійшло клопотання №б/н від 06 лютого 2017 року про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване хворобою представника.

Розглянувши клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи, судова колегія не вбачає підстав для його задоволення, у зв'язку з наступним.

Так, відповідно до частини другої статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони, серед іншого, мають право на участь в засіданнях господарського суду.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Частина третя статті 22 ГПК України зобов'язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Проте, відповідач 2 не надав до клопотання доказів того, що його представник не може взяти участь у судовому засіданні. Більш того, слід звернути увагу, що ТОВ "Динеро-Капітал" є самостійною юридичною особою та у відповідності із діючим законодавством має можливість мати декількох представників, тому відповідач не був позбавлений на час слухання справи забезпечити явку у судове засідання іншого представника.

Відповідно до пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, відповідно до пункту 5 ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 30 грудня 2016 року явка представників сторін визначалась на їх розсуд.

Враховуючи наявні у справі матеріали, що узгоджуються зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, які визнані судом достатніми для надання оцінки спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції визнає можливим розглянути справу по суті за відсутності представника відповідача 2, оскільки останній не скористався своїм процесуальним правом на участь в розгляді господарської справи, про час і місце розгляду якої був повідомлений належним чином, що вбачається зокрема зі змісту наданого ним клопотання.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду - скасуванню.

При цьому, колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 липня 2011 року між ТОВ "Динеро-Капітал" (Продавець) та ПАТ "Завод "Технопривод" (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу цінних паперів №Б-040711-2/1 (далі - Договір 1), за умовами якого, Покупець приймає та оплачує, а Продавець передає такі цінні папери ("ЦП") у власність Покупця на умовах цього Договору: інвестиційні сертифікати ТОВ КУА "Форвард ЗНВПІФ Вікторія", кількістю 1660 шт., вартістю 3 500 000,00 грн. (пункт 1 Договору 1).

Згідно пункту 1.2. Договору 1 загальна сума договору становить 3500000 (три мільйона п'ятсот тисяч гривень 00 коп.) грн..

Відповідно до пункту 2.1. Договору 1, покупець повинен сплатити продавцю суму договору згідно пункту 1.2. шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця у безготівковій формі до 04 серпня 2011 року.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання чинного договору і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків (передача ЦП, сплата грошових коштів, залік та інше), передбачених цим Договором.

Договір з боку покупця (ПАТ "Завод "Технопривод") підписано директором - ОСОБА_3.

Згідно положень статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 Цивільного кодексу України).

Згідно положень пункту 11.1 Статуту ЗАТ "Завод "Технопривод", зареєстрованого Розпорядженням Голови районної державної адміністрації №297 від 25 квітня 2003 року чинного на день укладення оспорюваних правочинів, виконавчим органом Товариства є директор, який вирішує всі питання поточної діяльності Товариства. Директор Товариства без довіреності діє від імені Товариства, здійснює різного роду угоди та юридичні акти, видає довіреності, відкриває в банку рахунки (пункти 11.4.3, 11.4.4 Статуту).

Місцевим судом встановлено, що загальними зборами акціонерів (засновників) ЗАТ "Завод "Технопривод", оформлених протоколом від 26 травня 2011 року, на посаду директора ЗАТ "Завод "Технопривод" з правом першого підпису було призначено гр. ОСОБА_5.

30 травня 2011 року, на виконання рішення загальних зборів ЗАТ "Завод "Технопривод", оформлених протоколом від 26 травня 2016 року, державним реєстратором Рівненської районної державної адміністрації було вчинено відповідну реєстраційну дію - перереєстрація керівника на гр. ОСОБА_5.

Враховуючи вищевикладені обставини, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що станом на 04 липня 2011 року (дата укладення оспорюваного правочину), єдиною особою, яка мала повноваження за Статутом ЗАТ "Завод "Технопривод" вирішувати питання поточної діяльності товариства та право на укладення угод (підпису), був директор - гр.ОСОБА_5, а відтак Договір купівлі - продажу цінних паперів №Б-040711-2/1 від 04 липня 2011 року, зі сторони покупця (ПАТ "Завод "Технопривод") підписано особою, яка не мала жодних повноважень на укладання (підписання) правочинів від імені Товариства і продавець (ТОВ "Динеро-Капітал") був обізнаний про це.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до статті 97 Цивільного кодексу України, управління товариством здійснюють його органи.

Відповідно до статті 51 Закону України "Про акціонерні товариства", наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

У відповідності до статті 52 вказаного закону, до виключної компетенції Наглядової ради відноситься, зокрема, обрання та припинення повноважень голови і членів виконавчого органу.

Згідно пункту 8.3.2 Статуту ПАТ "Завод "Технопривод" до компетенції Наглядової ради товариства, відноситься, зокрема, обрання та припинення повноважень голови і членів виконавчого органу.

Відповідно до рішень Загальних зборів акціонерів ЗАТ "Завод "Технопривод" від 03 червня 2011 року, зокрема було змінено тип акціонерного товариства та перейменовано ЗАТ "Завод "Технопривод" на Публічне акціонерне товариство "Завод "Технопривод"; відкликано виконавчий орган ЗАТ "Завод "Технопривод" в повному складі та доручено Наглядовій раді вирішити питання про обрання виконавчого органу товариства.

Рішенням Наглядової ради ПАТ "Завод "Технопривод" від 06 червня 2011 року було відкликано повноваження виконавчого органу товариства в повному складі, директором товариства з 06 червня 2011 року обрано ОСОБА_3.

У відповідності до частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 8.4 Статуту ПАТ "Завод "Технопривод", директор є одноособовим виконавчим органом товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю та вирішує всі питання діяльності товариства, крім тих, що віднесені до компетенції інших органів товариства.

Згідно пункту 8.4.6 Статуту, директор вправі без довіреності здійснювати дії від імені товариства, а також представляти товариство у його відносинах з іншими юридичними особами, державними та іншими органами та організаціями.

Відповідно до вищенаведеного, право на представництво юридичної особи пов'язано не з конкретною фізичною особою, а з наявністю акту органу управління юридичної особи, котрим ця юридична особа наділяє посадову особу повноваженнями вчиняти певні юридичні дії.

Аналогічної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України, зокрема у постанові від 30 липня 2008 року у справі №2/36.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" належними та допустимими доказами в розумінні частини 2 статті 34 ГПК України, а саме протоколами зборів (актами) компетентних органів управління ПАТ "Завод "Технопривод" - Загальних зборів акціонерів та Наглядової ради довело факт обрання ОСОБА_3 директором товариства та наявність у нього відповідних повноважень на час укладання договору купівлі - продажу цінних паперів №Б-040711-2/1 від 04 липня 2011 року.

Стосовно достовірності наявної в ЄДРПОУ станом на 04 липня 2011 року інформації щодо ПАТ "Завод "Технопривод" колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статей 1, 6 Закону України "Про акціонерні товариства", статутний капітал - капітал товариства, що утворюється з суми номінальної вартості всіх розміщених акцій товариства, при цьому акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про акціонерні товариства", цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір.

Статтею 1 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що емісія - сукупність дій емітента, що провадяться в установленій законодавством послідовності і спрямовані на розміщення емісійних цінних паперів серед їх перших власників.

Згідно статті 28 згаданого Закону, емісія цінних паперів шляхом їх публічного або приватного розміщення здійснюється, зокрема, за такими етапами: реєстрація Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку випуску цінних паперів; присвоєння цінним паперам міжнародного ідентифікаційного номера; отримання свідоцтва про реєстрацію випуску цінних паперів.

У відповідно до статті 31 Закону України "Про акціонерні товариства" Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку веде Державний реєстр випуску цінних паперів у встановленому нею порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про реєстрацію випуску акцій №29/17/1/07 від 03 вересня 2010 року, статутний капітал ПАТ "Завод "Технопривод" на дату укладення договору складав 24 965 756 грн.. Вказане свідоцтво видане компетентним органом - Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, є чинним, не скасованим та не анульованим, згідно із чим наявність у даних ЄДРПОУ на дату укладення договору 1 розміру статутного капіталу ПАТ "Завод "Технопривод" в розмірі 4 537 766 грн. не відповідає дійсному розміру.

Таким чином, у відомостях ЄДРПОУ станом на 04 липня 2011 року щодо ПАТ "Завод "Технопривод" містилася недостовірна інформація щодо директора товариства та розміру статутного капіталу.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність погодження та схвалення Договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-040711-2/1 від 04 липня 2011 року, як значного правочину в розумінні Закону України "Про акціонерні товариства", компетентним органом ПАТ "Завод "Технопривод" з огляду на наступне.

Згідно пункту 22 частини 2 статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства", до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

У відповідності до статті 70 вказаного Закону, рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою.

Як визначено пунктом 10.2 Статуту ПАТ "Завод "Технопривод", Наглядова рада призначає та звільняє директора товариства, надає директору товариства попередню згоду на укладання від імені товариства угод, вартість яких складає більш ніж 3% (три відсотки) від розміру зареєстрованого статутного фонду товариства на момент прийняття рішення про укладання таких угод.

Згідно пункту 11.4.2 Статуту директор товариства розпоряджається майном товариства згідно із чинним законодавством та цим Статутом.

Відповідно до рішення Наглядової ради ПАТ "Завод "Технопривод" від 04 липня 2011 року було надано згоду директору товариства на укладання договору купівлі-продажу пакету цінних паперів з ТОВ "Динеро-Капітал", при посередництві ТОВ "Компанія "Брокер" на суму 3500000,00 грн., були затверджені істотні умови договору та доручено директору товариства ОСОБА_3 підписати договір купівлі-продажу зазначеного пакету цінних паперів.

Таким чином, розмір укладеного директором ПАТ "Завод "Технопривод" ОСОБА_3 правочину не перевищував 25% статутного капіталу, у зв'язку із чим не потребував погодження загальними зборами акціонерів, в той час, як погодження з боку Наглядової ради було отримано відповідно до приписів закону та Статуту ПАТ "Завод "Технопривод".

На момент укладання спірного договору рішення загальних зборів ПАТ "Завод "Технопривод" від 03 червня 2011 року було чинним та не скасованим, чинним та не скасованим є і рішення Наглядової ради про призначення ОСОБА_3 на посаду директора ПАТ "Завод "Технопривод".

Таким чином, за умови попереднього погодження компетентним органом - наглядовою радою ПАТ "Завод "Технопривод", укладення спірного договору купівлі-продажу цінних паперів, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, керівник ПАТ "Завод "Технопривод", ОСОБА_3, діяв під час укладання договору в межах наданих йому Статутом відповідача 1 та Наглядовою радою повноважень.

Поряд з цим, відповідно до рішення Наглядової ради ПАТ "Завод "Технопривод", оформленого протоколом зборів Наглядової ради №1 від 22 січня 2015 року було доручено директору товариства направити на адресу ТОВ "Динеро-Капітал" гарантійного листа щодо оплати заборгованості ПАТ "Завод "Технопривод", що виникла на підставі спірного договору купівлі-продажу цінних паперів.

29 січня 2016 року, на виконання вказаного рішення Наглядової ради товариства, директором ПАТ "Завод "Технопривод" було направлено на адресу ТОВ "Динеро-Капітал" листа щодо визнання заборгованості за спірним договором.

Крім того, договір №ДК-ТП-Н-02/02 від 02 лютого 2015 року про заміну зобов'язання (новацію) є належним підтвердженням наступного схвалення відповідачем 1 спірного договору купівлі-продажу цінних паперів.

Відповідно до положень статті 604 Цивільного кодексу України, однією із підстав припинення зобов'язання є домовленість сторін.

Так зокрема, згідно частиною 2 статті 604 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Новація боргу у позикове зобов'язання врегульована статтею 1053 Цивільного кодексу України, згідно положень якої, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 1053 Цивільного кодексу України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов'язання. Тому дійсність нового договору (договору про заміну зобов'язання (новацію) залежить від дійсності первісного. Якщо первісний договір визнається недійсним, то недійсним стає і договір позики, що його замінив.

Пунктом 1 статті 241 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Перевищення повноваження - це довільне збільшення представником обсягу права на здійснення правочинів, який встановлено вказівками того, кого представляють, або нормами права. При перевищенні повноважень представник зі своєї ініціативи розширює межі наданого йому повноваження, не погодивши такий відступ із довірителем. При визначенні обсягу повноважень слід ураховувати вказівки закону, зміст довіреності та інструкцій особи, яку представляють.

Перевищення повноважень можливе у кількісному й якісному відношенні. Під кількісним перевищенням мається на увазі, наприклад, перевищення: 1) числа, ваги, міри речей; 2) терміну договору, який потрібно укласти; 3) розміру плати або покупної ціни. Якісне перевищення може стосуватися: 1) властивостей і специфіки предмета угоди; 2) вибору контрагента, з яким має бути укладена угода; 3) характеру самої угоди, вчинення дій, не передбачених довіреністю.

Правочин, вчинений із перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє тощо цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише у разі подальшого схвалення цієї угоди.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином, місцевим судом було помилково не застосовано до спірних правовідносин приписи статті 241 Цивільного кодексу України щодо подальшого схвалення правочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовної заяви Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" до Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" про визнання недійсним договору №Б-040711-2/1 купівлі-продажу цінних паперів від 04 липня 2011 року, укладеного між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Динеро-Капітал" та про визнання недійсним договору №ДК-ТП-Н-02/02 про заміну зобов'язання (новацію) від 02 лютого 2015 року з додатковою угодою №1 від 11 лютого 2015 року, укладених між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Динеро-Капітал", оскільки позивачем не доведено порушення його інтересу, охоронюваного законом.

Щодо заяви ТОВ "Динеро-Капітал" про застосування строку позовної давності, то остання не підлягає застосуванню з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції встановлено, що про оспорювані правочини позивачу стало відомо з Постанови Вищого господарського суду України від 25 травня 2016 року у справі №918/111/15, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки позивач ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" є акціонером ПАТ "Завод "Технопривод".

Проте у відповідності до приписів статті 88 Господарського кодексу України, статті 116 Цивільного кодексу України, статті 25 Закону України "Про акціонерні товариства" маючи право отримувати інформацію про діяльність товариства, він міг довідатись про укладення договору №Б-040711-2/1 від 04 липня 2011 року значно раніше.

Наведеної правової позиції дотримується, зокрема, Верховний суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №487/10132/14-ц.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Щодо правомірності розгляду позовної заяви ВАТ "РЗТА" в позовному провадженні, а не в межах справи про банкрутство ТОВ "Динеро-Капітал" слід зазначити наступне.

Відкрите акціонерне товариство "Рівненський завод тракторних агрегатів" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" про визнання недійсним договору №Б-040711-2/1 купівлі-продажу цінних паперів від 04 липня 2011 року, укладеного між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Динеро-Капітал" та про визнання недійсним договору №ДК-ТП-Н-02/02 про заміну зобов'язання (новацію) від 02 лютого 2015 року з додатковою угодою №1 від 11 лютого 2015 року, укладених між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Динеро-Капітал".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки Договір №Б-040711-2/1 купівлі-продажу цінних паперів від 04 липня 2011 року було укладено не уповноваженою особою, за відсутності рішення Наглядової ради товариства та в подальшому вказану угоду не було схвалено ані загальними зборами акціонерного товариства, ані наглядовою радою, то, відповідно положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України, вказаний правочин є недійсним з моменту його укладення.

За твердженням позивача, визнання недійсним первісного договору робить недійсним і договір, який його замінив, а відтак просить суд визнати недійсним договір №ДК-ТП-Н-02/02 про заміну зобов'язання (новацію) від 02 лютого 2015 року з додатковою угодою №1 від 11 лютого 2015 року.

Питання порушення позовного провадження у справі про банкрутство, або об'єднання справи про банкрутство та справи позовного провадження, нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI, що набрав чинності з 19 січня 2013 року) (далі - Закон про банкрутство) не передбачено.

Згідно з частиною 4 статті 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частина 4 статті 10 Закону про банкрутство кореспондується з положеннями пункту 7 частини 1 статті 12 ГПК України (у редакції Закону) та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина статті 16 ГПК України), та розглядаються у позовному провадженні - на відміну від: заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (стаття 20 Закону); заяв щодо відшкодування збитків у зв'язку з відмовою керуючого санацією від правочину (договору); заяв щодо порушення сторонами умов правочинів (договорів), вчинених згідно з планом санації (частини 10, 11 статті 28 Закону); спорів, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна (частина 8 статті 44 Закону), які розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство.

У статті 20 Закону про банкрутство передбачено розгляд заяви, поданої в порядку цієї статті, в межах провадження у справі про банкрутство, проте, не у позовному провадженні. При цьому, вимоги такої заяви стосуються саме особи боржника та можуть бути задоволені у разі встановлення наявності передбачених статтею 20 Закону про банкрутство підстав.

Водночас, звернення до господарського суду з позовною заявою передбачає її розгляд у позовному провадженні, а не в межах справи про банкрутство і, в такому разі, положення статті 20 Закону про банкрутство застосуванню не підлягають.

Вимоги даного позову ґрунтуються на порушеннях загальних вимог Цивільного кодексу України при укладенні оспорюваних договорів, при цьому, позивачем визначено відповідачем не тільки боржника, а й іншу особу (ТОВ "Динеро-Капітал").

ВАТ "РЗТА", як позивач, звертався саме із позовною заявою, а не із заявою в порядку статті 20 Закону про банкрутство і просив розглядати її у позовному провадженні та вказував про відсутність передбачених статтею 20 Закону про банкрутство підстав для визнання спірних договорів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Вищого господарського суду України від 23 квітня 2015 року у справі № 905/5359/13-908/4643/14. В значеній постанові міститься також обов'язкова для суду першої інстанції вказівка про необхідність розгляду кожного зі спорів в окремому позовному провадженні.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до пункту 2 статті 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Згідно пункті 3, 4 статті 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на встановлені Рівненським апеляційним господарським судом в сукупності обставини, апеляційна скарга ТОВ "Динеро-Капітал" підлягає задоволенню, рішення господарського суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року у справі №918/1142/16 слід скасувати у зв'язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та порушенням норм матеріального права.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" задоволити.

Рішення господарського суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року у справі №918/1142/16 скасувати. Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/1142/16 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Дужич С.П.