ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2017 р. Справа № 907/638/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття", б/н від 29.12.2016 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 13.12.2016 року, головуючий-суддя Йосипчук О.С., судді: Бобрик Г.Й., Ушак І.Г.

у справі № 907/638/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця, м.Київ

до відповідача: Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, с. Поляна Свалявського району

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття", с. Поляна Свалявського району

про визнання недійсним рішення Полянської сільської ради від 30.07.2014р. № 313

та за зустрічною позовною заявою: Полянської сільської ради, с. Поляна Свалявського району

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця", м.Київ,

до відповідача-2: Реєстраційна служба Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, м.Свалява

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1: ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття", с. Поляна Свалявського району

про визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників:

від позивача (відповідача-1 за зустрічним позовом) ОСОБА_2 - представник (довіреність №10-01/03 від 10.01.2017р.)

від відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 - представник (довіреність №35 від 19.01.2017р.), ОСОБА_4 сільський голова

від відповідача-2 за зустрічним позовом не зявився

від третьої особи за первісним та зустрічним позовами (скаржника) ОСОБА_5 - представник (довіреність №806 від 10.07.2015р.)

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Закарпатської області від 13.12.2016 року в справі № 907/638/15 вирішено в первісному позові відмовити повністю. Зустрічний позов задоволити частково. Визнано право власності нерухомого майна - водопроводу "Луг", що знаходиться в селі Поляна Свалявського району Закарпатської області за Полянською сільською радою Свалявського району Закарпатської області на праві колективної власності, який складається з будівлі фільтрів, свердловини прісної води та водопроводу. В решті вимог у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття" подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі, скаржник, просить рішення господарського суду 13.12.2016 року в справі № 907/638/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у зустрічному позові відмовити, а первісний позов задоволити. При цьому стверджує, що 08 жовтня 2001 року ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (на той час ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця») було оформлено право колективної власності та отримано реєстраційне посвідчення на водопровід «Луг», що розміщений в с. Поляна на території санаторію «Сонячне Закарпаття» та в цілому складається з будівлі фільтрів, свердловини прісної води та водопроводу. Таким чином, ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» є правомірним і законним власником водопроводу «Луг», що підтверджується реєстраційним посвідченням від 08.10.2001 р. та повною мірою відповідає вимогам Закону України «Про власність» (в редакції від 28.02.1995 р., чинній на момент отримання зазначеного Реєстраційного посвідчення). Слід звернути увагу, що вказане реєстраційне посвідчення жодним суб'єктом у встановленому порядку не було оспорено та недійсним у судовому порядку не визнавалось (відповідач за первісним позовом подавав зустрічний позов про визнання недійсним реєстраційного посвідчення, однак господарським судом у прийнятті зустрічного позову було відмовлено).

Представник відповідача-2 за зустрічним позовом в судове засідання не зявився, поряд з цим, ухвала про відкладення розгляду справи, надіслана Львівським апеляційним господарським судом на адресу відповідача-2 за зустрічним позовом, повернулася до суду апеляційної інстанції з відміткою не знаходиться.

На виконання вимог ухвали суду від 30.01.2017 року, в судовому засіданні представником позивача за первісним позовом надано для огляду оригінал реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна від 08.10.2001 року, представником відповідача за первісним позовом надано копію рішення Полянської сільської ради №313 від 30.07.2014 року без підпису, копії яких долучено до матеріалів справи (арк. арк. справи 232, 233 том-4). Щодо оригіналу угоди купівлі-продажу від 25.05.2000 року стосовно водопроводу Луг в с. Поляна, представник позивача за первісним позовом, відповідно до поданих пояснень (б/н від 06.02.2017 року), зазначив, що оригінал вказаної угоди при реєстрації права власності на водопровід Луг був переданий у Свалявське державне виробниче підприємство технічної інвентаризації, а копія угоди не збереглася.

Представник третьої особи (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 13.12.2016 року по справі № 907/638/15 та прийняти нове рішення про задоволення первісного позову, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м.Київ звернулось з позовом до відповідача: Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, с. Поляна Свалявського району за участі - 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття", с. Поляна Свалявського району про визнання недійсним рішення Полянської сільської ради від 30.07.2014р. № 313, згідно з яким відповідач прийняв рішення дати згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади села Поляна та села Уклин системи водогону та водовідведення (п.1 рішення). На виконання цього пункту рішення також було прийнято рішення про створення комісії з питань прийняття та передачі об'єктів соціальної інфраструктури в комунальну власність територіальної громади села Поляна(п.2 рішення), якій провести обстеження технічного стану зазначених об'єктів(п.2.1. рішення) і підготувати документи щодо їх прийняття до комунальної власності територіальної громади (п.2.2.рішення), а також зобов'язано комісії з питань бюджету сільської ради передбачити кошти у видатках на 2014-2-15р.р. на утримання системи водопостачання та водовідведення та на виготовлення технічної документації (п.3рішення), заборонити будь-яке відчуження в будь-якій формі системи водопостачання та водовідведення і віднести їх до об'єктів стратегічного значення територіальної громади села Поляна і Уклин (п.4 рішення). Контроль за виконанням даного рішення покласти на постійно діючу комісію сільської ради з питань прийняття та передачі об'єктів соціальної інфраструктури в комунальну власність.

У свою чергу, Полянська сільська рада, с. Поляна Свалявського району звернулась із зустрічним позовом до відповідача приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" за участі 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача : Реєстраційна служба Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області за участі 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача : ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття", с. Поляна Свалявського району про визнання права власності на водопровід "Луг", що знаходиться в с.Поляна, Свалявського району за Свалявською сільської радою Свалявського району на праві колективної власності, який складається із будівлі фільтрів, свердловини прісної води та водопроводу, а також про зобов'язання Реєстраційну службу Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію речових прав та права власності за Полянською сільською радою на водопровід "Луг", що знаходиться в селі Поляна, Свалявського району.

Таким чином, спірна ситуація виникла на підставі оспорювання обома сторонами спору право власності на майно - водопровід "Луг", де позивач за первісним позовом, вважаючи себе власником, оспорив рішення відповідача за первісним позовом, яким той формалізував умови переходу цього ж майна в свою власність, а позивач за зустрічним позовом, зважаючи на факт невизнання уже його майнових права на це ж майно відповідача за зустрічним позовом, заявив вимогу про визнання за ним права власності і таким чином - узаконити свій статус, відносно спірного водопроводу "Луг". У цьому спорі обидві сторони діють як власники, права та охоронювані інтереси, яких порушені діями опонента.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд, визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За загальним правилом підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення, в зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача в справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Частиною 1 ст. 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

У свою чергу, відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви в належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, в зв'язку з наявністю таких сумнівів. При цьому, за таких обставин, коли суб'єктивне право власності ще безпосередньо інші особи не порушили, особа може звернутися до суду з заявою про визнання права власності, яка матиме самостійне правове значення і не вимагатиме винесення якогось зобов'язуючого рішення для інших осіб, оскільки в такому випадку навіть відсутня така сторона, як відповідач, адже така заява розглядатиметься в порядку окремого провадження.

Згідно змісту оспорюваного рішення Полянської сільської ради від 30.07.2014р. № 313, відповідач за первісним позовом прийняв рішення надати згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади села Поляна та села Уклин системи водогону та водовідведення (п.1 рішення). На виконання цього пункту рішення було прийнято рішення про створення комісії з питань прийняття та передачі об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність територіальної громади села Поляна(п.2 рішення), якій провести обстеження технічного стану зазначених об'єктів(п.2.1. рішення) і підготувати документи, щодо їх прийняття до комунальної власності територіальної громади (п.2.2.рішення), а також зобов'язано комісії з питань бюджету сільської ради передбачити кошти у видатках на 2014-2015р.р. на утримання системи водопостачання та водовідведення та на виготовлення технічної документації (п.3рішення), заборонити будь-яке відчуження в будь-якій формі системи водопостачання та водовідведення і віднести їх до об'єктів стратегічного значення територіальної громади села Поляна і Уклин (п.4 рішення). Контроль за виконанням даного рішення покласти на постійно діючу комісію сільської ради з питань прийняття та передачі об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність.

Як вбачається з матеріалів справи 08 жовтня 2001 року ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (на той час ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця») було оформлено право колективної власності та отримано реєстраційне посвідчення на водопровід «Луг», що розміщений в с. Поляна на території санаторію «Сонячне Закарпаття» та в цілому складається з будівлі фільтрів, свердловини прісної води та водопроводу.

Проте суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки спірний водопровід "Луг" не міститься в переліку об'єктів, якими на правах власності володіє ПАТ "Укрпрофоздоровниця", відповідно до інформаційних довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, щодо всього нерухомого майна позивача, яку сформовану 29.08.2016р. та довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, щодо всього нерухомого майна третьої особи, яку також сформовану 29.08.2016р., а докази правомірного набуття спірного майна на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2000р. відсутні, суд не визнав подане позивачем реєстраційне посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 08.10.2001р. спроможним доказом права власності ПАТ "Укрпрофоздоровниця" на водопровід "Луг".

Однак, з таким твердженням суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Правове регулювання набуття права власності за законодавством України, на момент отримання вказаного реєстраційного посвідчення, здійснювалося, відповідно до Закону України «Про власність» (в редакції від 28.02.1995 р.). Так ч. 4. ст. 2 вказаного Закону передбачала, що власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Згідно до ч. 1. ст. 20 цього Закону суб'єктами права колективної власності є, зокрема,

акціонерні товариства.

Пунктом 2.1. Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року № 121 (вказані інструкція була чинна на момент отримання реєстраційного посвідчення), передбачено видачу реєстраційного посвідчення на підтвердження проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1. ст. 21 Закону України «Про власність» право колективної власності виникає на підставі, зокрема, добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань.

У свою чергу статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції чинній на момент створення позивача) встановлено, що товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

Відповідно до ч. З ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачаю їх обов'язкової реєстрації.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» є правомірним і законним власником водопроводу «Луг», що підтверджується реєстраційним посвідченням від 08.10.2001 р. та повною мірою відповідає вимогам Закону України «Про власність» (в редакції від 28.02.1995 р., чинній на момент отримання зазначеного Реєстраційного посвідчення). Слід звернути увагу, що вказане реєстраційне посвідчення жодним суб'єктом у встановленому порядку не було оспорено та недійсним у судовому порядку не визнавалось.

З набранням чинності новим Цивільним кодексом України (набрав чинності з 01.01.2004 р.) було введено наступні форми власності: власність народу України, право приватної власності, право державної власності, право комунальної власності. Тобто, власність всіх юридичних осіб приватного права (в т.ч. і акціонерних товариств) була визнана приватною (ст. 325 ЦК України).

У матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують факт будівництва спірного водопроводу «Луг» суб'єктами, які являються правопопередниками структурних підрозділів позивача, все майно яких, згідно статуту позивача, належить йому на праві власності.

Таким чином, водопровід «Луг», належать позивачеві за первісним позовом на праві приватної власності. Водночас, фактичне використання водопроводу «Луг» здійснює третя особа по справі (дочірнє підприємство позивача - ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття") на балансі якої перебуває водопровід.

В оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції, обґрунтовуючи виникнення у відповідача права власності на спірний водопровід посилається на постанову Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991 р. «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» Однак, у даному випадку судом не враховано, що водопровід «Луг» є власністю Позивача, а не державною власністю.

Як випливає із змісту п.2 та п.3 вказаної Постанови, на її виконання міністерства і відомства, органи, що уповноважені управляти державним майном, зобов'язані були до 01.01.1992 року передати до комунальної власності відповідне майно, в свою чергу обласні виконавчі комітети повинні були прийняти рішення про розмежування майна між власністю областей, районів та міст обласного підпорядкування, а виконкоми районних рад зобов'язані були прийняти рішення про розмежування майна між власністю районів та інших адміністративно-територіальних одиниць.

В той же час, відповідач за первісним позовом не надав належних та допустимих доказів про те, що спірне майно передавалося в установленому порядку у комунальну власність, а виконавчі органи обласної та районних рад приймали рішення про розмежування майна, за яким спірний водопровід передавався би у комунальну власність Полянської сільської ради. Тоді як безпосередньо сільські ради в односторонньому порядку приймати відповідні рішення не уповноважені, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення відповідача і про обгрунтованість позовних вимог за первісним позовом та про безпідставність вимог за зустрічним позовом.

У оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції, посилається на ч. 1 ст. 4 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", відповідно до якої передача об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном - щодо об'єктів житлового фонду та інших об'єктів соціальної інфраструктури. При цьому, аналізуються документи про передачу на баланс Полянської сільської ради трьох житлових будинків у с.Поляна, виробничої бази ДП «Закарпаткурортрембуд», очисних споруд, котельні, внутрішнього водопроводу. Однак, ці документи і об'єкти взагалі не стосуються предмету даного спору, оскільки водопровід «Луг» є окремим об'єктом нерухомого майна, забезпечує водопостачання трьох санаторіїв, два з яких («Квітка Полонини» та «Кришталеве джерело» знаходяться на території іншого населеного пункту (с.Солочин)). та двох населених пунктів (с.Поляна та ОСОБА_6). Тобто водопровід «Луг» не являється об'єктом мереж водопостачання трьох житлових будинків, переданих на баланс Полянської сільської ради. Це також було підтверджено представниками відповідача за первісним позовом в судовому засіданні.

Тому, в оскаржуваному рішенні, суд, безпідставно посилається на п. 6. ст. 7 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», відповідно до якого, право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі. Також, суд вказує, що «оскільки вказаний акт підписаний повноважними представниками обох сторін, то з дати підписань акта приймання-передачі, власником нерухомого майна, зазначеного в акті територіальна громада - позивач за зустрічним позовом.». Однак, у даному випадку судом не враховано, що в актах приймання передачі від 27.03.2003 року, (відповідно до вказаних актів житловий фонд позивача передавався відповідачеві), немає жодної згадки про передачу відповідачеві водопроводу «Луг». Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", об'єкти соціальної інфраструктури передаються разом з майном підприємств, що обслуговували ці об'єкти, в тому числі основними фондами, ремонтно-будівельними базами, майстернями, транспортними засобами, прибиральною технікою, в частині, що визначається комісією з питань передачі об'єктів, яка здійснює передачу. Разом з житловим фондом передаються вбудовані і прибудовані приміщення, зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також' будівлі, призначені для обслуговування цього фонду (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди, обладнання тощо).

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Водопровід «Луг» перебуває на балансі третьої особи з 2000 року та використовується в першу чергу для водопостачання санаторіїв «Квітка Полонини», «Сонячне Закарпаття». «Поляна», а також для водопостачання жителів села ОСОБА_6 і села Поляна. Факт перебування водопроводу «Луг» на балансі третьої особи підтверджується, зокрема, копією інвентаризаційного опису основних засобів №14 від 07 грудня 2012 р. та копією інвентаризаційного опису основних засобів №11 від 24 листопада 2015 р., в яких серед переліку основних засобів третьої особи відображено водопровід «Луг» (копії інвентаризаційних описів в матеріалах справи).

Також протягом 2001 - 2016 років третьою особою здійснювались капітальні ремонти водопроводу «Луг», що підтверджується довідкою №683 від 30.09.2016 р. та доданими до неї копіями звітів про капітальний ремонт водогону «Луг» за 2012, 2013 роки та копіями із журналу ведення обліку основних фондів будівель і споруд (довідка з додатками в матеріалах справи).

Крім того, з метою здійснення водопостачання з використанням водопроводу «Луг», третьою особою у травні 2011 року було отримано ліцензію на централізоване водопостачання та водовідведення (копія ліцензії в матеріалах справи), оформлено дозволи на спеціальне водокористування УКР №4853 А/ЗАК від 21.06.2012 р., УКР №443 - А/ЗАК від 20.05.2015 р. (копії дозволів в матеріалах справи) та укладено договори із споживачами води (копії окремих договорів із споживачами в матеріалах справи).-

Факт використання третьою особою водопроводу «Луг» для водопостачання підтверджується також протоколами дослідження питної води складеними у 2004 році Свалявською районною СЕС (копії протоколів в матеріалах справи).

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 13.12.2016 року в справі № 907/638/15 скасувати.

2. Апеляційну скаргу ДП "Санаторій "Сонячне Закарпаття" задоволити.

3. Первісний позов задоволити.

4. Визнати недійсним Рішення Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 30.07.14 року №313 «Про згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади села Поляна та села Уклин Системи водогону та водовідведення».

5. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

6. Стягнути з Полянської сільської ради (89313, Закарпатська область, Свалявський район, с.Поляна, вул.Духовнича,63, ) на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" (01033, м.Київ, вул. Шота Руставелі, 39-41 ) суму 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

7. Стягнути з Полянської сільської ради (89313, Закарпатська область, Свалявський район, с.Поляна, вул.Духовнича,63, ) на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" (01033, м.Київ, вул. Шота Руставелі, 39-41 ) суму 4371,00 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

8. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 13.02.2017 р.

Головуючий -суддя Малех І. Б.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Давид Л. Л