УХВАЛА

про повернення позовної заяви

01.02.2017Справа № 910/1484/17

Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом Релігійної громади "Парафія "Святого Пантелеймона" Дніпропетровсько-Запорізької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви в особі настоятеля громади архімандрита Ніканора (Скіпіна)

до про 1. Дніпропетровської обласної ради; 2. заступника голови Дніпропетровської обласної ради Науменка Віктора Олексійовича визнання нечинними рішень заступника голови, зобов'язання вчинити дії та визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ

Релігійна громада "Парафія "Святого Пантелеймона" Дніпропетровсько-Запорізької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви в особі настоятеля громади архімандрита Ніканора (Скіпіна) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Дніпропетровської обласної ради; заступника голови Дніпропетровської обласної ради Науменка Віктора Олексійовича про визнання нечинними рішення заступника голови Дніпропетровської обласної ради Науменка В.О. за зверненням Релігійної громади "Парафія Св. Пантелеймона" від 27.10.2011, викладені у листах № ВИХ-56/0/2-12 від 16.01.2012, № ВИХ-1423/0/2-12 від 23.05.2012, № С-513 від 10.07.2012, як такі, що:

- прийняті ним із перевищенням влади - у результаті присвоєння виключних повноважень пленарного засідання сесії Дніпропетровської обласної ради;

- прийняті з ігноруванням доказів того, що будівля по вул. Короленка, 20-а у м. Дніпропетровську є храмом Православного обряду, збудованим у візантійському архітектурному стилі;

- суперечать вимогам Указу Президента України від 04.03.1992 № 125;

- унеможливлюють реалізацію релігійною громадою "Парафія Св. Пантелеймона" УАПЦ права на відправлення масових богослужінь;

- є порушенням принципу рівності релігійних організацій;

зобов'язання Дніпропетровської обласної ради вчинити дії - розглянути на пленарному засіданні сесії Дніпропетровської обласної ради питання про передачу нежитлової будівлі по вул. Короленко, 20-а у м. Дніпропетровську безоплатно у власність релігійної громади "Парафія Святого Пантелеймона" Української Автокефальної Православної Церкви;

визнання договору купівлі - продажу недійсним.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес.

Позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Позовна заява повинна містити, зокрема, найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків за його наявності.

Згідно з ч. 1 ст. 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування.

Найменування юридичної особи - це її ідентифікуюча ознака. Найменування складається з двох частин: організаційно - правової форми і назви.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Позивачем не зазначено ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності - Відповідача - 1, що є порушенням вимог п. 2 ч. 2 ст. 54 ГПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Одночасно, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі..

За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000 грн. 00 коп.) З позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн. 00 коп.)

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 2.21. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року, стосовно того, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Якщо в позовній заяві об»єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов»язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (пункт 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України»)

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Релігійною громадою "Парафія "Святого Пантелеймона" Дніпропетровсько-Запорізької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви в особі настоятеля громади архімандрита Ніканора (Скіпіна) заявлено три вимоги немайнового характеру

Судом встановлено, що до матеріалів вказаної позовної заяви додано в якості доказів сплати судового збору квитанції від 21.07.2016 року на суму 1245 грн. 00 коп., від 01.06.2016 року на суму 137 грн. 80 коп., від 30.11.2016 року на суму 3500 грн. 00 коп., а загалом на суму в розмірі 4882 грн. 80 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 року у справі №904/4601/16 було повернуто без розгляду на підставі статті 63 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Релігійної громади "Парафія "Святого Пантелеймона" Дніпропетровсько-Запорізької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви в особі настоятеля громади архімандрита Ніканора (Скіпіна), зокрема, оскільки позовна заява містить три немайнові вимоги, позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 4 134,00 грн. - 3 розміри мінімальної заробітної плати. Із вказаної ухвали Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 року у справі №904/4601/16 також вбачається, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2016 р. у справі № 904/4601/16 (суддя Новікова Р.Г.), керуючись ст. 16, 17, 86 ГПК України, ухвалено надіслати за підсудністю до Господарського суду міста Києва (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-В) позовну заяву Релігійної громади парафії "Святого Пантелеймона" Дніпропетровсько-Запорізької єпархії Української Автокефальної православної церкви у м. Дніпропетровську до Дніпропетровської обласної та заступника голови Дніпропетровської обласної ради Науменка Віктора Олексійовича про визнання нечинними рішень Дніпропетровської обласної ради, викладені у листах № ВИХ-56/0/2-12 від 16.01.2012 р., № ВИХ-1423/0/2-12 від 23.05.2012 р., № С-513 від 10.07.2012 р.; зобов'язання вчинити дії. В додатках до даної ухвали зазначено: позовна заява з додатками, у т.ч. оригінал квитанції №0.0.561415238.1 від 01.06.2016 року про сплату судового збору у сумі.; оригінал поштового чеку від 01.06.2016 р.; клопотання про поновлення строку №б/н від 01.06.2016 р.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. (п.2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»)

Відповідно до п. 2.21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір сплачується до територіальних органів Державної казначейської служби України. При цьому платники судового збору у платіжних документах на перерахування судового збору у якості одержувача повинні зазначити найменування територіального органу казначейської служби за місцем знаходження господарського суду, який розглядає справу.

Таким чином, у разі звернення до Господарського суду міста Києва позивач повинен сплатити судовий збір за наступними реквізитами:

отримувач коштів: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (ГУ ДКСУ у м. Києві)

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (ГУ ДКСУ у м. Києві)

Код банку отримувача (МФО): 820019

Рахунок отримувача: 3001

Код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Господарський суд м. Києва (назва суду, де розглядається справа).

Проте, як вбачається з квитанцій від 21.07.2016 року на суму 1245 грн. 00 коп., від 30.11.2016 року на суму 3500 грн. 00 коп. судовий збір за позовом Релігійної громади "Парафія "Святого Пантелеймона" Дніпропетровсько-Запорізької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви в особі настоятеля громади архімандрита Ніканора (Скіпіна) було перераховано на користь господарського суду Дніпропетровської області, тобто неналежному отримувачу та за неправильними реквізитами. Суд звертає увагу, що після надіслання за підсудністю до Господарського суду міста Києва позовної заяви Релігійної громади "Парафія "Святого Пантелеймона" Дніпропетровсько-Запорізької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви в особі настоятеля громади архімандрита Ніканора (Скіпіна) та повернення вказаної позовної заяви без розгляду, останній повинен був сплатити судовий збір на користь саме Господарського суду міста Києва.

При цьому, необхідно зазначити, що відповідно до п. 2.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) суд перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (частина друга статті 9).

Як вбачається з бази "Діловодство спеціалізованого суду" інформація щодо зарахування судового збору за квитанціями від 21.07.2016 року на суму 1245 грн. 00 коп., від 30.11.2016 року на суму 3500 грн. 00 коп. у Господарському суді міста Києва відсутня.

Відповідно до ч. 3 п. 2.22 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" за відсутності у відповідному платіжному документі належних платіжних реквізитів або неправильного їх зазначення заява (скарга) повертається господарським судом без розгляду.

Таким чином, Суд приходить до висновку що до матеріалів позовної заяви не додано належних доказів сплати судового збору у встановлених Законом України «Про судовий збір» порядку та розмірі.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

В силу приписів ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

За своїм процесуальним призначенням інститут об'єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об'єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об'єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Отже, порушенням правила об'єднання вимог, є об'єднання неоднорідних вимог, тобто таких, які не пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Так, підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку.

Суд зазначає, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво ускладнить вирішення спору, заявлені вимоги щодо зобов'язання виконати умови договорів не пов'язані підставою їх виникнення. При вирішенні спору підлягають встановленню обставини щодо виконання кожного договору у відповідності до умов, визначених у договорі.

За поданою позивачем позовною заявою фактично підлягають вирішенню три окремих спори між тими ж сторонами. Під час розгляду справи в частині позовних вимог про визнання нечинними рішення заступника голови Дніпропетровської обласної ради Науменка В.О. за зверненням Релігійної громади "Парафія Св. Пантелеймона" від 27.10.2011, викладені у листах № ВИХ-56/0/2-12 від 16.01.2012, № ВИХ-1423/0/2-12 від 23.05.2012, № С-513 від 10.07.2012 підлягають встановленню обставини щодо наявності обставин нечинності кожного з рішення, викладеного у листах № ВИХ-56/0/2-12 від 16.01.2012, № ВИХ-1423/0/2-12 від 23.05.2012, № С-513 від 10.07.2012, необхідним є з'ясування чи відповідають дійсності та підтверджуються відповідними доказами вимоги, що виникли по кожному з рішення і суд має встановити чи є обставини, на які зроблені посилання про наявність підстав для визнання нечинними рішення тощо.

Крім того, під час розгляду справи в частині позовних вимог про визнання договору купівлі - продажу недійсним необхідним є з'ясування чи відповідають дійсності та підтверджуються відповідними доказами вимоги, що виникли по договору, судом має бути надана правова оцінка договору з точки зору правової природи укладеного договору, і суд має надати оцінку договірним відносинам сторін по договору, визначити строк його дії, встановити чи є обставини, на які зроблені посилання про наявність підстав для визнання недійсними його недійсним тощо. Також, у прохальній частині позову Позивачем не зазначено який саме договір купівлі - продажу слід визнати недійсним із зазначенням його дати, номеру та сторін такого договору.

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 року у справі №904/4601/16 було повернуто без розгляду на підставі статті 63 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Релігійної громади "Парафія "Святого Пантелеймона" Дніпропетровсько-Запорізької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви в особі настоятеля громади архімандрита Ніканора (Скіпіна) з тих підстав, зокрема, що позивач подав позов до Дніпропетровської обласної ради (юридична особа) та до заступника голови Дніпропетровської обласної ради Науменка Віктора Олексійовича (фізична особа), порушуючи правила об'єднання вимог, оскільки спори, які виникли між сторонами відносяться до підсудності різних судових інстанцій, у зв'язку з чим дані вимоги не можуть розглядатися судом в одному провадженні.

Проте, при повторному зверненні до суду з вказаним позовом Позивачем не були усунуті недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 року у справі №904/4601/16, вимоги якої є обов'язковими до виконання.

Оскільки підставою виникнення спірних правовідносин сторін є різні правовідносини сторін, Суд дійшов висновку, що сумісний розгляд об'єднаних позивачем вимог не лише суперечить приписам ст. 58 ГПК України, але й значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті, так як подані в обґрунтування позовних вимог та ті, що мають бути ще витребувані докази, в тому числі ті, на які посилається в позовній заяві позивач, є окремими.

Якщо суд, вирішуючи питання про прийняття справи до розгляду, встановить, що порушено правила поєднання вимог чи об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, він відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Навіть у випадку коли позивач правомірно об'єднав вимоги, пов'язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Окрім того, позивач жодним чином не позбавлений права звернутись до суду з вимогами про визнання нечинними рішення та визнання недійсним договору з окремими позовами, які у встановленому порядку мають бути розглянуті компетентним судом.

Відповідно до ч. 3 пункту 3.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що дана позовна заява підлягає поверненню на підставі пунктів 2, 4 та 5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, Суд звертає увагу заявника на те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись пунктами 2, 4 та 5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

УХВАЛИВ

1.Позовні матеріали повернути заявникові без розгляду.

2. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя О.В. Чинчин