ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017 року Справа № 904/2703/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 12.09.2016р.;

від відповідача-1: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 16.01.2017р.;

від відповідача-2: ОСОБА_3, представник, довіреність №1 від 23.04.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯ НИВ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. у справі №904/2703/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯ НИВ",

с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області

до відповідача-1: Васильківської районної державної адміністрації

Васильківського району Дніпропетровської області,

с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Садове",

с. Манвелівка Васильківського району Дніпропетровської області

про визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди земельної частки (паю); визнання недійсним розпорядження районної державної адміністрації; визнання недійсним договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. у справі №904/2703/16 (суддя Ярошенко В.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення мотивовано недотриманням позивачем приписів закону щодо поновлення дії договору оренди землі та відсутністю правових підстав для визнання незаконним розпорядження районної державної адміністрації про надання в оренду відповідачу-2 спірних земельних ділянок та визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди цих ділянок.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на таке:

- висновки суду про відсутність права на поновлення договору оренди не відповідають ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі;

- суд безпідставно дійшов висновку, що паї стали земельною ділянкою;

- договір є поновленим з 27.05.2015р. у зв'язку із відсутністю заперечень Відповідача-1 та відсутністю підстав для його припинення;

- земельна ділянка безпідставно виділена Відповідачу-2, оскільки законодавством не встанолено право інших осіб, крім власників сертифікатів, на отримання земельних ділянок бувших КСП;

- розпорядження адміністрації про надання земельної ділянки в оренду Відповідачу-2 не відноситься до її повноважень;

- висновки суду про відсутність права на поновлення договору оренди через зміну предмету оренди не відповідають обставинам справи.

Позивачем до матеріалів справи неодноразово подавались пояснення, згідно яких він зауважив наступне. Станом на день прийняття оскаржуваного розпорядження (17.12.2015р.) та укладення оспорюваного договору (23.12.2015р.) земельна ділянка з кадастровим номером :02:006:0019 не була зареєстрована у Державному земельному кадастрі (зареєстрована 17.02.2016р.), право власності не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстровано безпідставно 24.12.2015р. (пояснення від 03.10.2016р., а.с. 140-143, том 2). За нормами ст.ст. 93, 102-1 Земельного кодексу України оренда та емфітевзис не є тотожними поняттями та містять різне правове регулювання. Відносини щодо земельних ділянок колективної власності регулюються Законом України Про порядок виділення земельних ділянок власникам земельних паїв, нерозподілені земельні ділянки частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають лише у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій. На відносини щодо оренди земельної частки (паю) не поширюються положення ст. 79-1 Земельного кодексу України та ст. 3 Закону України Про оренду землі, в яких йдеться про визначення земельної ділянки як обєкта цивільних прав. При формуванні та передачі земельної ділянки Відповідачу-2 порушені норми Закону України Про Державний земельний кадастр. Обставини, за яких дія автоматично поновлених договорів оренди землі прининяється, не настали земельні ділянки власниками не витребувані (пояснення від 31.10.2015р., а.с. 217-220, том 2). Поверхня землі, що була орендована Позивачем у 2010 році не змінила свого статусу, оскільки при відкритті Поземельної книги у лютому 2016 року та при присвоєнні кадастрового номеру Відділом Держгеокадастру та Відповідачами у справі не дотримано законодавчо визначеного правового порядку формування та проведення державної реєстрації земельної ділянки. Правові підстави, визначені ст. 22 Закону України Про землеустрій, для розроблення документації із землеустрою за замовленням ТОВ Садове були відсутні (пояснення від 05.12.2016р., а.с. 6-7,том 3).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.08.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів Березкіної О.В., Чус О.В.

26.12.2016р. у звязку із перебуванням на лікарняному головуючого судді Дарміна М.О. відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.12.2016р. справа передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Березкіної О.В., Чимбар Л.О. та прийнята до провадження зазначеної колегією суддів згідно ухвали від 29.12.2016р. Розгляд справи призначений у судовому засіданні на 23.01.2017р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.01.2017р. на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.01,2017р. у звязку з відпусткою судді Березкіної О.В. справа прийнята до проваддження колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Чимбар Л.О., Подобєд І.М.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.02.2017р. у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Чимбар Л.О. справа прийнята до проваддження колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М.

Повноважний представник Позивача в судовому засіданні 08.02.2017р. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення у справі скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач-1 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з огляду на наступне:

- умовами укладених договорів оренди не передбачено переважне право Позивача на укладення договорів на новий строк, тому вони є припиненими 27.04.2015р.;

- при зверненні із заявами про поновлення договорів оренди земельних ділянок Позивачем не були долучені проекти додаткових угод, як того вимагає ч. 3 ст. 33 Закону України Про оренду землі;

- оскільки 17.02.2016р. спірну земельну ділянку площею 20.0000 га було зареєстровано у Відділі Держгеокадастру у Васильківському районі Дніпропетровської області та зазначено форму власності як державну, присвоєно кадастровий номер, істотні умови при укладенні договору оренди на новий строк змінились, як і мінімальний строк договору оренди землі згідно ч.3 ст. 19 Закону України Про оренду землі - 7 років, проте сторонами істотні умови не узгоджені;

- право користування земельними ділянками після їх формування та проведення державної реєстрації у земельному кадастрі виникає після укладення нового договору оренди землі у порядку, встановленому як для одержання земельної ділянки на праві оренди, тому Позивач мав звертатися із заявою про надання дозволу на укладення нового договору оренди;

- користування земельною ділянкою ТОВ Садове здійснюється на підставі договору оренди від 23.12.2015р., що зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно, та є правомірним.

Відповідач-2 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, повністю підтримав позицію Відповідача-1, зауваживши на правомірне користування спірною земельною ділянкою згідно договору оренди від 23.12.2015р.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено апеляційним судом при перегляді справи, 27.04.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Зоря Нив - орендар (далі позивач) та Васильківською районною державною адміністрацією - орендодавець (далі відповідач-1) було укладено три аналогічні за своїм змістом договори оренди земельних часток (паїв) - надалі договори.

Відповідно до п. 1.1 цих договорів орендодавець передає, а орендар приймає в оренду не витребувані земельні частки (паї):

- №371 площею 6,37 умовних кадастрових гектарів, вартістю 83750,40 грн;

-№372 площею 6,37 умовних кадастрових гектарів, вартістю 83750,40 грн;

- №373 площею 6,37 умовних кадастрових гектарів, вартістю 83750,40 грн, які розташовані на землях колишнього КСП Ілліча на території Богданівської сільської ради за межами населених пунктів (план додається).

Згідно з п. 2.1 договорів мета використання земельних часток (паїв): земельні частки (паї) передаються в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктами 2.2 договорів встановлено, що за користування вказаними в договорах не витребуваними земельними ділянками орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі в розмірі 3,0% від вартості земельних часток (паїв), що становить 2512,51 грн за кожну.

Договори складено сторонами терміном на 5 років. Початок дії договорів 27.04.2010р., закінчення 27.04.2015р. (п. 2.3 договорів).

Орендар зобовязується після закінчення терміну договорів оренди повернути орендодавцю орендовану землю в стані, придатному для використання за цільовим призначенням (розділ 3 договорів).

Вище зазначені договори оренди земельних ділянок (паїв) від 27.04.2010р. зареєстровані у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Богданівської сільської ради 22.07.2010р. за №№ 2, 3, 4 (а.с. с. 21, 24, 27 т.1).

Згідно з актами приймання-передачі земельної ділянки від 27.04.2010р. Васильківська райдержадміністрація передала в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю Зоря Нив не витребувані земельні частки (паї) №371, №372 та №373 площею 6,37 ум. кад. га кожний (а. с. 22, 25, 28 т.1).

Листами від 08.08.2015р. вих. №114 (до закінчення дії договору) та від 03.08.2015р. (після закінчення дії договору) позивач звернувся до відповідача-1 із заявою та клопотанням, в яких просив дати дозвіл на укладення договорів оренди землі на не витребувані земельні частки (паї) по Богданівській сільській раді №385 - площа 6,37 га, №373 - площа 6,37 га, №372 - площа 6,37 га, відповідно до ст. 33 Земельного кодексу України (а. с. 75,76 т.1).

Отримання вказаних листів не заперечується відповідачем-1. Останній відповіді на дані звернення не надав, згоди не висловив, угоди про продовження дії раніше укладених договорів сторонами не укладено.

17.12.2015р. було прийнято Розпорядження голови Васильківської районної державної адміністрації №Р-358/0/276-15 "Про надання ТОВ "Садове" земельної ділянки загальною площею 20,00 га в оренду", яким було визначено надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Садове" земельну ділянку державної власності загальною площею 20,00 га (кадастровий номер :00:006:0019) в оренду за межами населеного пункту, на території Богданівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 49 років. Доручено голові ТОВ "Садове" у встановленому законодавством порядку укласти з Васильківською райдержадміністрацією договір оренди земельної ділянки державної власності загальною площею 20,00 га (кадастровий номер :02:006:0019).

На виконання цього розпорядження 23.12.2015р. між Васильківською районною державною адміністрацією - орендодавець та Товариством з обмеженою відповідальністю "Садове" - орендар (далі - відповідач-2) було укладено договір оренди землі, відповідно до п.п. 1.1 -1.4 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Богданівської сільської (селищної) ради Васильківського району Дніпропетровської області, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 20 га, у тому числі: рілля 20 га. Кадастровий номер земельної ділянки - :02:006:0019, вартість земельної ділянки становить 712469, 40 грн.

У п. 2.1, 2.3 договору оренди землі встановлено, що договір укладено на 49 років. З урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, договір є чинним до 31 грудня останнього року оренди. Також, відповідно до статті 13 Закону України "Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), договір діє до моменту виявлення власника земельної ділянки (паю) або звернення спадкоємця за земельною ділянкою (паєм). У разі виявлення власника (спадкоємця) земельної ділянки (паю), договір оренди припиняється у встановленому законодавством порядку.

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень було 24.12.2015р. внесено запис про реєстрацію права оренди земельної (кадастровий номер :02:006:0019) ТОВ "Садове" (а. с. 203 т. 1).

Позивач направив відповідачу-1 лист від 18.01.2016р. про надання в оренду земельних ділянок, а 08.02.2016р. - лист №15, в якому зазначив, що у зв'язку з відсутністю відповіді відповідача-1 на листи позивача щодо продовження строку дії спірних договорів оренди, відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" вважає договори оренди земельних часток (паїв) від 27.04.2010р., предметом яких є земельні ділянки (паї) № 371, №372, №373, поновленими на той самий строк (5 років) і на тих самих умовах, які були передбачені договорами. До вище вказаного листа позивачем було додано три додаткові угоди про поновлення договорів оренди від 27.04.2010р. строком на пять років (а. с. 30-31 т. 1).

Листами від 19.02.2016р. вих. №1-16-484/0/275-16, від 03.03.2016р. №5 відповідач-1 повідомив позивача, що чинне законодавство не визначає порядку поновлення договору оренди земельної частки (паю) після закінчення терміну дії такого договору оренди, на право користування не витребуваною земельною часткою (паєм) повинен укладатися новий договір (а. с. 35-36 т. 1) та вказав, що земельний масив розміром 20 га з кадастровим номером :02:006:0019 та не витребувані земельні частки (паї) №371, №372, №373 являються одними й тими ж самими земельними ділянками на місцевості (а. с. 43 т. 1).

Вважаючи порушеними свої права на поновлення дії договорів позивач звернувся до суду та, посилаючись на ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ст. 16, 653 Цивільного кодексу України, просив визнати укладеними додаткові угоди до договорів оренди земельних часток (паїв) від 27.04.2010р. в його редакції, визнати недійсним розпорядження Васильківської районної державної адміністрації №Р-358/0/276-15 від 17.12.2015р. "Про надання ТОВ "Садове" земельної ділянки загальною площею 20,00 га в оренду" та визнати недійним договір оренди землі від 23.12.2015р., укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 4 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

З аналізу вказаних приписів законодавства, враховуючи положення ст. ст. 6, 13, 21, 36, 41, 43, 50 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2004р. №122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач-1 є належним орендодавцем спірних земельних часток (паїв).

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст.ст. 13, 30 Закону України "Про оренду землі").

Яке встановлено судом вище, строк дії договорів оренди земельних часток (паїв) скінчився 27.04.2015р., порядок його поновлення договором не передбачено.

Як правову підставу поновлення дії договору Позивач вказує ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка визначає правові підстави поновлення договору оренди землі та фактично об'єднує два випадки пролонгації такого договору.

Так, частинами першою та п'ятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). При цьому, він зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Вказаних умов позивачем дотримано не було, оскільки перший лист ним було направлено 08.04.2015р. (менше ніж за місяць до закінчення строку дії договорів), проект додаткової угоди до заяви не додано, сторонами не досягнено домовленості щодо поновлення договору оренди землі, тому позивачем втрачено переважне право на поновлення договору оренди земельних часток (паїв). Таким чином, додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення не була укладена сторонами у місячний строк, у зв'язку з чим договір оренди землі між сторонами не поновлений, а припинив свою дію відповідно до положень статті 31 Закону України "Про оренду землі".

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди: орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді (вказана правова позиція Верховного Суду України, викладена у справі № 6-2027цс15, постанова від 13.04.2016р.). Отже, у місячний строк обов'язково має бути укладена додаткова угода, яка засвідчує юридичний факт поновлення договору.

Втім, як встановлено судом вище, позивач направив відповідачу-1 клопотання про передачу земельних часток (паїв) в оренду лише 03.08.2015р., просив встановити строк оренди до моменту отримання їх власниками документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, тобто на інших умовах, ніж було у попередніх договорах; проект додаткової угоди не направив та сторони не уклали її протягом місяця після закінчення дії договорів, як це передбачено законом.

За таких умов, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність юридичних фактів для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Направлення позивачем на адресу відповідача-1 листа від 08.02.2016р. №15 з проектами додаткових угод не змінює статусу спірних договорів оренди як припинених, оскільки він направлений з порушенням строків, встановлених законом, та після того, як відповідач-1 розпорядився земельною ділянкою, на яку в установлений строк не було продовжено дію договорів з попереднім орендарем.

За встановлених обставин суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у визнання укладеними додаткових угод до договорів, з чим погоджується і колегія суддів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Процесуальний закон надає право особі звернутися до суду саме за захистом свого порушеного права чи інтересу (ст.ст. 1, 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 6, 13, 21, 36, 41, 43, 50 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" питання щодо розпорядження землями державної власності підлягає вирішенню відповідною місцевою державною адміністрацією, голова якої в межах своїх повноважень видає розпорядження, що в передбачених законом випадках можуть бути оскаржені до органу влади вищого рівня або до суду.

Отже, юридичною формою рішень, тобто офіційним письмовим документом, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер, які приймаються державними адміністраціями, - є розпорядження, законність якого може бути оскаржена в суді.

Підставою визнання недійсним розпорядження Васильківської районної державної адміністрації №Р-358/0/276-15 від 17.12.2015р. "Про надання ТОВ "Садове" земельної ділянки загальною площею 20,00 га в оренду" Позивач зазначає, що на момент прийняття вище вказаного розпорядження та укладання договору оренди землі від 23.12.2015р. діяли поновлені на той самий строк і на тих самих умовах договори оренди тих самих земельних часток (паїв) між позивачем та відповідачем-1 та вважає, що відбулась повторна передача права володіння і користування землею, що порушує права первинного орендаря.

Як встановлено судом вище, поновлення спірних договорів оренди землі не відбулося, райдержадміністрація, приймаючи оскаржуване розпорядження, діяла в межах наданих їй ст.ст. 6, 13, 21, 36, 41, 43, 50 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004р. №122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» повноважень. Отже, відсутні правові підстави для визнання вказаного розпорядження недійсним.

Договір оренди землі від 23.12.2015р. між Васильківською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Садове", що оспорюється позивачем, було укладено на виконання розпорядження Васильківської районної державної адміністрації №Р-358/0/276-15 від 17.12.2015р., підстав для визнання якого недійсним судом не встановлено.

Підстави недійсності правочинів встановлені ст. 207 Господарського кодексу України та ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Позивач не наводить норми матеріального права, на підставі яких просить визнати договір недійсним, вказує лише, що його умови про розмір орендної плати та строк дії 49 років «не є вигідними в порівнянні з тими, що встановлені договором оренди з позивачем» та вказує на повторну передачу земельної ділянки в оренду відповідачу-2.

Позивач не являється стороною оспорюваного договору, його право оренди припинилося із закінченням дії договору, ділянка юридично та фактично з часу укладання договору від 23.12.2015р. знаходиться в користуванні у відповідача-2, отже, його права оспорюваним договором не порушені, а його посилання на невигідні умови договору з відповідачем-2 не можуть бути підставою для визнання його недійсним, оскільки не порушують вимог чинного законодавства.

За таких обставин в задоволенні вимог про визнання договору оренди від 23.12.2015р. недійсним слід відмовити.

Питання дотримання порядку формування земельної ділянки, отримання кадастрових номерів на спірні земельні ділянки, порядку реєстрації прав на ці ділянки, виготовлення технічної документації, тощо, судом не досліджуються, оскільки вони не стосуються предмету спору щодо визнання поновленими договорів оренди з позивачем, не впливають на дійсність рішення відповідача-1 та укладеного ним договору з відповідачем-2.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області - без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯ НИВ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. у справі № 904/2703/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. у справі № 904/2703/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 13.02.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна