ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017р. Справа№ 914/3180/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м.Львів

до відповідача: Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)», м.Дрогобич Львівської області

про стягнення 10892,69грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено позов заявлено Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго», м.Львів до Дрогобицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№40), м.Дрогобич Львівської області про стягнення 10892,69грн., з яких 6613,88грн. пені, 741,92грн. 3% річних та 3536,89грн. індексу інфляції.

Ухвалою суду від 16.12.2016р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 16.01.2017р. Ухвалою суду від 16.01.2017р. розгляд справи відкладено на 06.02.2017р. для надання сторонам можливості подати витребувані судом документи.

Представникам сторін розяснено права, згідно ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача у судове засідання 06.02.2017р. зявився, долучив до матеріалів справи додаткові документи на підтвердження своєї правової позиції (вх.№1859/17 від 17.01.2017р., вх.№4158/17 від 01.02.2017р.).

Представник відповідача в судове засідання 06.02.2017р. зявився, надав суду копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджує зміну найменування відповідача з Дрогобицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№40) на Державну установу «Дрогобицька виправна колонія (№40)», яку за резолюцією судді долучено до матеріалів справи.

Представник позивача зазначив, що на момент звернення до суду із позовною заявою ним зазначено найменування відповідача у відповідності до відомостей, що містились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та просив суд врахувати таку зміну найменування при вирішенні спору по суті. Позов підтримав повністю з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що в червні 2008 року між позивачем та відповідачем Дрогобицькою виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№40) (після зміни найменування - Державна установа «Дрогобицька виправна колонія (№40)») укладено договір про постачання електричної енергії, на виконання умов якого позивач здійснював постачання електроенергії відповідачу у визначеному обсязі. Внаслідок несвоєчасного виконання контрагентом зобовязань за договором в частині оплати за спожиту протягом березня жовтня 2016 року електроенергію, ПАТ «Львівобленерго» нараховано йому 6613,88грн. пені, 741,92грн. 3% річних та 3536,89грн. індексу інфляції, із позовом про стягнення яких позивач і звернувся до суду. Просив позов задоволити.

Представник відповідача зазначив, що несвоєчасне виконання зобовязань за договором в частині оплати за отриману електричну енергію зумовлена відсутністю належного фінансування державної установи. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго» (постачальник за договором) та Дрогобицькою виправною колонією Львівської області (№40) (споживач за договором) укладено договір про постачання електричної енергії №90468 від 27.06.2008р., на виконання умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п.1).

Суд звертає увагу на те, що позивачем змінено найменування з Відкритого акціонерного товариства «Львівобленерго» на Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго», а відповідачем зміна найменування проводилась декілька разів з Дрогобицької виправної колонії Львівської області (№40) на Дрогобицьку виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№40) та в подальшому на Державну установу «Дрогобицької виправної колонії (№40). Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.4 Постанови №18 від 26.12.2011р. розяснено, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України «Про акціонерні товариства»). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців». Відтак, судом задоволено усне клопотання позивача про врахування зміни найменування відповідача, що сталось після звернення ПАТ «Львівобленерго» до суду із позовною заявою.

Відповідно до умов договору, споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» (п.2.3.3). Додатковою угодою про внесення змін до вказаного договору, підписаною сторонами 01.02.2011р., додаток №2 «Порядок розрахунків» викладено у новій редакції.

Так, вказаним додатком встановлено, що розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії (п.2). Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період (п.4). Рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 8 операційних днів з дня отримання рахунку (п.6).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на оплату за активну енергію, постачання якої протягом березня-жовтня 2016 року підтверджується відповідними актами про використану електричну енергію, підписаними представником відповідача, виставлено такі рахунки: №300503/72260-1 за березень 2016 року, який отримано відповідачем 15.03.2016р.; №300504/74334-1 за квітень 2016 року, який отримано відповідачем 15.04.2016р.; №300505/76318-1 за травень 2016 року, який отримано відповідачем 16.05.2016р.; №300506/78348-1 за червень 2016 року, який отримано відповідачем 15.06.2016р.; №300507/80321-1 за липень 2016 року, який отримано відповідачем 15.07.2016р.; №300508/82187-1 за серпень 2016 року, який отримано відповідачем 15.08.2016р.; №300509/84212-1 за вересень 2016 року, який отримано відповідачем 15.09.2016р.; №300510/86267-1 за жовтень 2016 року, який отримано відповідачем 17.10.2016р. Державною установою «Дрогобицька виправна колонія (№40)» отриману протягом зазначеного періоду електричну енергію оплачено в повному обсязі, проте, з порушенням встановлених договором строків оплати, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень за період з березня по листопад 2016 року. Зазначені обставини відповідачем не спростовано.

У п.7 додатку №2 від 01.02.2011р. до договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Неналежне виконання Державною установою «Дрогобицької виправної колонії (№40) взятих на себе за договором зобовязань в частині своєчасної оплати зумовило звернення ПАТ «Львівобленерго» до суду із позовною заявою про стягнення із відповідача 6613,88грн. пені, 741,92грн. 3% річних та 3536,89грн. індексу інфляції.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Постачання електричної енергії, як визначено у ст.1 Закону України «Про електроенергетику» це господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як визначено п.4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу на розяснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у Постанові №14 від 17.12.2013р. Так, сплата трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті (п.п. 3.1, 4.1).

Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1). Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2).

Проаналізувавши долучені ПАТ «Львівобленерго» розрахунки позовних вимог та провівши відповідні перерахунки, суд, не виходячи за межі позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 6613,88грн. пені, 741,92грн. 3% річних та 3536,89грн. індексу інфляції підлягають до задоволення в повному обсязі.

Суд також звертає увагу на розяснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013р., про те, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобовязань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного суду від 15.05.2012р. по справі № 11/446. Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, витрати зі сплати судового збору в розмірі слід покласти на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» (Львівська область, м.Дрогобич, вул.Трускавецька, буд.77; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (м.Львів, вул.Козельницька, буд.3; ) 6613,88грн. пені, 741,92грн. 3% річних та 3536,89грн. індексу інфляції та 1378,00грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 13.02.2017р.

Суддя Щигельська О.І.