ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"07" лютого 2017 р. Справа № 922/1766/14

Вх. номер 1766/14

Суддя господарського суду Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

за участю сторін :

заявник (боржник) - ОСОБА_1

стягувач - не з*явився

розглянувши заяву про відстрочку виконання рішення суду у справі за позовом: Публічного АТ "НАК "Нафтогаз України" м. Київ

до Харківського обласне КП "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі позивач, ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, ПАТ НАК Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Харківського обласного комунального підприємства «Дирекція розвитку інфраструктури території» (надалі відповідач, ХОКП «ДРІТ»), в якому просив суд стягнути з відповідача основного боргу у розмірі 40462546,40 грн., пені у розмірі 2322873,42 грн., інфляційних витрат у розмірі 441601,19 грн. та 3 % річних в розмірі 857441,89 грн., а також витрат зі сплати судового збору.

16.06.2015 року Господарським судом Харківської області по справі № 922/1766/14 було винесено рішення на підставі якого було стягнуто на користь позивача заборгованість у сумі 40462546,40 грн., пеня у розмірі 232287,34 грн., інфляційні витрати у розмірі 441601,19 грн., 3 % річних у розмірі 857441,89 грн., а також судовий збір у розмірі 73080,00 грн. Надано відстрочку виконання рішення суду до 16.12.2015 року.

Рішення суду першої інстанції у вищестоящих судах не оскаржувалось.

09.12.2015 року Харківське обласне комунальне підприємство «Дирекція розвитку інфраструктури території» звернулось до Господарського суду Харківської області з заявою у відповідності до ст. 121 ГПК України про відстрочку виконання рішення суду.

21.12.2015 року Господарським судом Харківської області по справі № 922/1766/14 була винесена ухвала на підставі якої задоволена заява про відстрочку виконання рішення суду та відстрочене виконання рішення суду до 01.05.2016 р.

25.01.2016 р. постановою Харківського апеляційного господарського суду ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

26.03.2016 р. постановою Вищого господарського суду України ухвала суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції залишено без змін.

10.05.2015 року Господарським судом Харківської області по справі № 922/1766/14 була винесена ухвала на підставі якої задоволена заява про відстрочку виконання рішення суду та відстрочене виконання рішення суду до 01.12.2016 р.

15.06.2016 р. постановою Харківського апеляційного господарського суду ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

23.08.2016 року постановою Вищого господарського суду України ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, у звязку з тим, що при вирішенні справи не було надано відповідей на заперечення позивача по справі, які той надавав до судів та більш детально виклав у касаційній скарзі.

03.10.2016 року на підставі ухвали Господарського суду Харківської області було прийнято рішення про відстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області до 03.02.2017 р.

Рішення суду першої інстанції у вищестоящих судах не оскаржувалось.

30.01.2017 року Харківське обласне комунальне підприємство «Дирекція розвитку інфраструктури території» звернулось до Господарського суду Харківської області з заявою у відповідності до ст. 121 ГПК України про відстрочку виконання рішення суду до 01.07.2017 року ( т.6 а.с.114-119).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав свою заяву. Правова позиція відповідача по справі полягає у наступному.

Так, відповідач звертаючись до суду з заявою про відстрочку виконання рішення, вказує на той факт, що з моменту надання відстрочки до цього часу економічна ситуація на підприємстві не змінилась, відповідачу не було надано у період строку відстрочки відшкодування різниці в тарифах та невідшкодовані витрати згідно Закону України за №626 VIII від 16.07.2015 р. «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг »., які у відповідності до цього Закону передбачено перерахувати до 01.07.2017 р.

Відповідач на даний час знаходиться у скрутному фінансовому стані близькому до загрози банкрутства.

Викладене у листах Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури № 03-10/1021 від 22.04.2016 р. та № 03-08/19 від 12.09.2016 р., які були надані до справи раніше, відображає ситуацію у якій на цей час опинилось комунальне підприємство та до чого може привести примусове виконання рішення суду. Тобто відповідач, ще раз вказує на той факт, що не має інших джерел для погашення заборгованості перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як отримання з Державного бюджету України субвенцій на погашення, ще на цей час значної заборгованості з різниці в тарифах на теплопостачання, водопостачання та водовідведення. Крім того, як вказує відповідач, цієї заборгованості держави у повній мірі хватило би на погашення усієї заборгованості, що виникла перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Залишок грошей, що залишається у відповідача згідно встановлених нормативів розподілу грошей затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг незначний, тарифи за надані послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення починаючи з 2011 по 2016 рік не були економічно обґрунтованими, що підтверджують надані до суду затверджені розрахунки обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах.

Обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення в порівнянні з тими цифрами, що були надані при поданні останньої заяви (вересень 2016 року), збільшився та виглядає наступним чином: за послуги надані населенню: по теплопостачанню за період з 1 вересня 2014 року по січень 2017 року у сумі 36922056,00 грн.; по водопостачанню та водовідведенню за період з 1 вересня 2014 року по січень 2017 року у сумі 3936680,30 грн.; за послуги надані підприємствам та організаціям, що фінансуються з державного або місцевого бюджету: по теплопостачанню станом на 27.01.2017 року у сумі 138307,2 тис. грн.; по водопостачанню та водовідведенню станом на 27.01.2017 року у сумі 3983,8 тис. грн.

Заборгованість населення за спожиті послуги складає суму у розмірі 49088321,64 грн.

Збитковість діяльності відповідача на цей час, крім тих документів, що є в матеріалах справи, підтверджує наступна остання фінансова звітність: баланс на кінець вересня 2016 року зі звітом про фінансові результати (загальні збитки по підприємству на кінець звітного періоду складуть суму у розмірі 212074 тис. грн. це графа 1420 балансу, збиток за звітний період складе суму у розмірі 28331,00 тис.грн. див. код рядка 2095 фінансового звіту), звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання за січень-вересень 2016 року (збиток 34817,9 тис. грн. дивися графу 36 звіту), звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг водопостачання та водовідведення за січень-вересень 2016 року (збиток 2050,5 тис. грн. (водопостачання) та 1181,4 тис. грн. (водовідведення) дивися графу 34 звіту). Тобто, вказує відповідач, фінансові показники погіршились у порівнянні з тими цифрами, що були надані у останній заяві про відстрочку виконання рішення суду по даній справі, тобто висновок експерта зроблений при проведенні судової експертизи № 70 від 25.05.2015 р. у повній мірі відповідає сьогоднішньому стану підприємства, де експерт вказує на той факт, що діяльність підприємства є збитковою, фінансова стійкість підприємства є дуже низькою, що створює передумови для його кризового становища та підприємство не може обійтися без зовнішнього фінансування, крім того розрахуватися з позивачем не може без отримання бюджетних коштів (субвенцій).

Зважаючи на таку складну ситуацію представник відповідача у судовому засіданні просив суд розглянути питання про надання відстрочки виконання рішення суду.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача , дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку заяві відповідача, вказує на наступне.

У відповідності до пунктів 7.1., 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року господарський суд на підставі статті 121 ГПК України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступень вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З наведеного випливає, що при вирішенні питання про надання відстрочки мають значення майновий стан сторін, соціальна значущість підприємства, зобовязання інших учасників, що беруть участь у розрахунках за поставлені комунальні послуги та негативні явища, що можуть зявитися у разі примусового виконання рішення.

Так суд при вирішенні заяви про надання відстрочки виконання рішення суду враховує наступні фактичні обставини по справі.

Відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості.

На підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з теплопостачання. До моменту прийняття нових тарифів у 2014 року тарифи на теплопостачання покривали лише на 55 % витрат на їх виробництво, станом на кінець 2014 року 87 % витрат на їх виробництво, фактично економічно обґрунтовані тарифи були встановлені відповідачу тільки з 1 квітня 2015 року та почали діяти з початком опалювального сезону 2015 -2016 року, тобто з жовтня 2015 року.

Однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги. Борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по ХОКП «ДРІТ» досягли по теплопостачанню на 01.01.2017 р. суму у розмірі 49088321,64 грн., крім того суд погоджується з тим фактом, що заборгованість населення перед відповідачем виникла по деяким підставам, що не залежать від волі відповідача, зокрема суд бере до уваги, що норми діючих на цей час законів (мається на увазі ч. 7 ст. 52 ЗУ Про виконавче провадження у старій редакції та п. 7 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» у новій редакції) захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, у тому числі від стягнення заборгованості за комунальні послуги, однак не передбачають у даному випадку компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків комунальних підприємств, до яких відноситься відповідач.

Обсяг заборгованості з різниці в тарифах за надані послуги з теплопостання, водопостачання та водовідведення склав суму у розмірі 183149,73 тис. грн. яку Держава повинна компенсувати відповідачу. Існування заборгованість перед комунальними підприємствами, у тому числі перед відповідачем, підтверджує прийнятий Закон України за № 626 VIII від 16.07.2015 р. «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг». Згідно прикінцевих положень цього Закону на Кабінет Міністрів України покладається обовязок до 1 липня 2017 року вжити заходів щодо відшкодування в повному обсязі різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися державної влади чи органом місцевого самоврядування. Викладене у рішенні Рахункової палати № 3-3 від 23.02.2016 року також підтверджує цей факт, а саме вказується: що на цей час рахується заборгованість з різниці в тарифах на суму 5,7 млрд. гривень; нормативне-правове врегулювання окремих питань, повязаних з використанням у 2014, 2015 роках субвенцій, було недосконалим, що не сприяло ефективному управлінню коштами державного бюджету; система планування і розподілу субвенції не була цілісною і не забезпечувала реалізацію принципу справедливості і неупередженості розподілу суспільного багатства, визначеного Бюджетним кодексом України; бюджетна програма з надання субвенції недовиконана у 2014 році проти затверджених бюджетних призначень на 11,4 % (на 1,6 млрд. грн.), у 2015 році на 16,3 %. (на 0,9 млрд. гривень); законом про державний бюджет на 2016 рік бюджетну програму з надання субвенції на погашення різниці в тарифах не передбачено, що не сприяє виконанню Закону України від 16.07.2015 № 626 «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг». У висновках Рахункова палата вказує на те, що відповідно до норм Закону України від 16.07.2015 № 626 «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг» Кабінету Міністрів України необхідно до 01.07.2017 року вжити заходів щодо відшкодування в повному обсязі заборгованості з різниці в тарифах, яка утворилась до 01.01.2016 р. Затримка з узгодження і погашення заборгованості погіршує фінансовий стан і підриває довіру підприємств надавачів послуг до зобовязань держави.

Також на цей час прийнятий Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1330-19 від 3.11.2016 р. (офіційно опублікований 29.11.2016 року у № 227 «Голос України»), який передбачає для таких підприємств, як відповідач, у разі їх участі у реструктуризації заборгованості за поставлений газ: зупинення виконавчих проваджень по стягненню заборгованості за поставлений газ та інших нарахувань нарахованих на суму боргу; відстрочення погашення заборгованості на пять років, та у разі виконання договору відстрочки погашення усіх нарахувань на таку суму боргу. Однак до цього часу Кабінетом Міністрів України у відповідності до цього Закону не прийнятий порядок згідно з яким буде проводитися реструктуризація заборгованості.

Фактично після отримання різниці в тарифах та невідшкодованих витрат відповідач зможе повністю розрахуватися з позивачем по сумі боргу, а у разі участі у реструктуризації заборгованості за поставлений газ з початком прийняття Кабінетом Міністрів України порядку згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1330-19 від 3.11.2016 р. усі нарахування зроблені на суму боргу за поставлений природний газ повинні бути погашені.

Інших джерел у відповідача погасити борг за цією справою перед позивачем не має, тому як з одного боку грошові кошти , які відповідач отримує від споживачів у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» підлягають перерозподілу без згоди на це відповідача, та їдуть на користь позивача по існуючим договорам, а залишок грошей, що залишається у відповідача покриває витрати на заробітну плату та на підтримання технологічного процесу з виробництва комунальних послуг, а з іншого боку майна не достатньо, щоб погасити усі зобовязання перед кредиторами без отримання зовнішнього фінансування , у тому числі перед позивачем по даній справі.

Тяжкий фінансовий стан відповідача підтверджує надана фінансова звітність (баланси та звіти про фінансові результати за півріччя 2015 року та 3 квартали 2015 року, за 2015 рік, за півріччя 2016 року, за 3 квартали 2016 року; звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання за січень-червень 2015 року, за січень-вересень 2015 р., за січень-червень 2016 року, за січень-вересень 2016 року; звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг водопостачання та водовідведення за січень-червень 2015 року, за січень-вересень 2015 р, за січень-червень 2016 року, за січень-вересень 2016 року; звіти з праці за січень-грудень 2015 року по кожному структурному підрозділу відповідача). Висновок судово-економічної експертизи №70 від 25.05.2015 р. про кризове становище відповідача близьке до банкрутства та неможливість самостійно розрахуватися без зовнішнього фінансування на час розгляду справи при співставленні показників останньої фінансової звітності є актуальним.

Так у пункті 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року були визначені певні підстави, якими повинні керуватися суди при прийнятті рішень про надання відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішень. Однією з таких обовязкових підстав, яку повинен врахувати суд при наданні відстрочки виконання рішення суду є наявність загрози банкрутства, відсутність достатнього майна або грошей, на яке можна було б звернути стягнення. Виходячи з цього суд виходячи з доказів, що маються у справі приходить до висновку, що фінансовий стан відповідача можна враховувати, як такий, що підпадає під розяснення наведені у пункті 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року.

Стягнуті судом суми 3 % річних та інфляційні збитки по даній справі та нарахування на суму боргу по господарській справі №922/5887/15 за час наданої відстрочки відповідачу (це 3 % річних у розмірі 695565,47 грн. та інфляційні в розмірі 12613250,49 грн.) мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача.

Підсумовуючи вище вказане суд враховує той факт, що прострочка платежів відповідача об'єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв, та приймає до уваги той факт, що без отримання належних позивачу субвенцій він не зможе погасити нарахування (пеня, 3% річних та інфляційні витрати) зроблені у звязку з несвоєчасним виконанням зобовязань за цією справою перед позивачем.

Як вже було зазначено прийнятий Закон України за № 626 VIII від 16.07.2015 р. «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг». Згідно змісту якого передбачено, що до 1 липня 2017 року повинно бути організоване відшкодування різниця в тарифах та невідшкодовані витрати комунальним підприємствам, що виробляють та постачають комунальні послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, до яких відносить відповідач.

Також у разі участі відповідача у реструктуризації заборгованості за поставлений газ з початком прийняття Кабінетом Міністрів України порядку згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1330-19від 3.11.2016 р. усі нарахування зроблені на суму боргу за поставлений природний газ повинні бути погашені, у тому числі і ті що є предметом розгляду цієї справи. Однак для прийняття Кабінетом Міністрів України порядку згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1330-19 від 3.11.2016 р. потрібний деякий час.

Враховуючи усе вище вказане суд задовольняє заяву відповідача частково та надає відстрочку виконання рішення до 01.06.2017 року, тобто надається п*ять місяців необхідних для вирішення питання по погашенню заборгованості з різниці у тарифах, яка повинна бути компенсована з Державного бюджету та час для прийняття Кабінетом Міністрів України порядку згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1330-19 від 3.11.2016 р. Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 49, ст. 82-85,121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території про відстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 30.01.2017 р. у справі № 922/1766/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території (м. Харків) задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 16.06.2015 р. у справі № 922/1766/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (м. Київ) до Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території (м. Харків) до 01.08.2017 року.

Суддя Лаврова Л.С.

ухвала підписана 09.02.2017 року.