Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "31" січня 2017 р. Справа № 906/59/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 25.10.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №4 від 27.01.2017;

від третіх осіб: не прибули;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (м. Львів)

до Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" (смт. Нові Білокоровичі Олевський район Житомирська область)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України (м. Ужгород)

2) Чернівецька митниця Державної фіскальної служби України (м. Чернівці)

про стягнення 4362,20 грн.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача нарахованих платежів за час затримки вагонів в сумі 4362,20грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норми законодавства, які регулюють питання перевезення вантажів залізничним транспортом, положення про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якими передбачено право залізниці на відшкодування всіх витрат, пов'язаних із митними формальностями, положення ст.218 Митного кодексу України, яким регламентовано питання про віднесення вартості робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, проте письмового відзиву не надав. Зазначає про недопустимість застосування до даних спірних правовідносин положення статті 218 Митного Кодексу України, і як наслідок, про відсутність обов'язку підприємства на відшкодування витрат, понесених позивачем.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, про свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Разом з тим, надіслали суду пояснення по справі та просять суд задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.06.2016 та 11.07.2016 Державним підприємством "Білокоровицьке лісове господарство" відправлено зі ст. Пояски Південно-Західної залізниці вагони №№67665679, 60433851 з вантажем "деревина паливна", "лісоматеріали", відправки № 434258, 443713.

05.07.2016 на ст. Вадул-Сірет прибув вагон № 67665679 з вантажем "деревина паливна" та був відчеплений для проведення переогляду, згідно з актом загальної форми від 06.07.2016 № 913, на підставі листа Чернівецької митниці ДФС від 05.07.2016 № 5410/24-70-62-20/03, цей вагон подано для здійснення митного огляду (переогляду) на ділянку митного контролю та надано телеграфне повідомлення від 05.07.2016 № 09 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника.

За результатами переогляду вантажу у вагоні № 67665679 інспекторами митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів від 07.07.2016 №408020205/2016/00031, згідно з яким сторонніх вкладень не виявлено.

Після прийняття Чернівецькою митницею ДФС рішення про випуск цього вагона, він прослідував за призначенням.

Залізниця склала акт загальної форми на випуск вагона № 67665679 від 07.07.2016 № 927 з нарахуванням належних платежів за затримку згідно зі ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта. Так, за актом № 927 нараховані платежі за затримку вагона № 67665679 на станції Вадул-Сірет на суму 797,90 грн.

Крім того, 15.07.2016 на ст. Батьово прибув вагон № 60433851 з вантажем "лісоматеріали" та був відчеплений для проведення огляду. Згідно з актом загальної форми від 15.07.2016 № 11020 на підставі заявки Закарпатської митниці від 15.07.2016 № 55/16, цей вагон подано для здійснення митного огляду (переогляду) на ділянку митного контролю та надано телеграфне повідомлення на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника.

За результатами переогляду вантажу у вагоні № 60433851 інспекторами митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, згідно з яким сторонніх вкладень не виявлено.

Після прийняття Закарпатською митницею ДФС рішення про випуск цього вагона, він прослідував за призначенням.

Залізниця склала акт загальної форми на випуск вагона № 60433851 від 18.07.2016 № 568 з нарахуванням належних платежів за затримку згідно із ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта. Так, за актом загальної форми № 568 нараховані платежі за затримку вагона № 60433851 на станції Батьово на суму 3 564,30 грн.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996 № 273/96-ВР передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Всього на станціях Вадул-Сірет та Батьово згідно з актами загальної форми № 927, 568 за затримку вищевказаних вагонів залізницею нараховано 4362,20 грн.

Позивач 15.12.2016 направив відповідачу претензію щодо здійснення відшкодування суми 4362,20 грн. за затримку вагонів, яку залишено без відповіді та задоволення (а.с.27).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно ст.ст. 22, 28, 31, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) , ст.ст. 30, 218, ч. 2 ст. 325, ст. 338 МК України в будь - якому випадку повинні бути відшкодовані витрати, пов'язані із здійсненням розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Оцінивши подані сторонами докази, пояснення та матеріали справи, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, передбачає, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

При цьому ст. 10 ЦК України, ч. З ст. 1 Митного кодексу України (МК України) передбачено застосування правил відповідного міжнародного договору, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

За умовами ст. 15 СМГС, одночасно з пред'явленням вантажу до перевезення вантажовідправник для кожної відправки повинен представити станції відправлення правильно заповнену і підписану накладну.

Згідно зі ст. 3 СМГС, на умовах якого здійснювалося перевезення вантажу, його дія має обов'язкову силу для залізниць, відправників і одержувачів вантажу незалежно від державної приналежності сторін договору перевезення.

Статтею 32 СМГС передбачено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі додаткові витрати, пов'язані із перевезенням вантажів.

Згідно із ст. 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, п.п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку, а тому не є підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

Згідно з п. 5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Сума 4362,20 00 грн. розрахована Залізницею відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми.

Згідно положень ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України, операції, необхідні для здійснення митного контролю, проводяться за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб. Зазначена норма, як така що регулює здійснення митних формальностей саме на залізничному транспорті, є спеціальною по відношенню до норми ч.5 ст.338 Митного кодексу України, якою визначений загальний (для всіх видів транспорту) порядок здійснення митного контролю та відповідно до якої митний огляд у випадках не виявлення факту незаконного переміщення товарів проводиться за рахунок органу, з ініціативи якого здійснений такий огляд.

Окрім того, главою 32 Митного кодексу України, до якої включено ст. 218, врегульовано митні формальності на залізничному транспорті. Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п.29 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України). Таким чином, дії щодо здійснення митницею митного огляду після митного оформлення, є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Отже, обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов за підставою та предметом не спростував, доказів перерахування платежів за затримку вагонів суду в сумі 4362,20 грн. не надав.

При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення плати за затримку вагону належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 4362,20грн. - платежів за затримку вагонів обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" (11052, Житомирська область, Олевський район, смт. Нові Білокоровичі, вул. Гагаріна, 1, )

- на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, буд. 5; ) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1; ):

- 4362,20 грн. - платежів за затримку вагонів;

- 1600,00 грн. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07 лютого 2017 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - третім особам (рек. з повід.)