ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.01.2017 Справа № 904/10242/16

За позовом Колективного підприємства "МЕРКУРІЙ", смт. Петриківка, Дніпропетровська область

до Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, смт. Петриківка, Дніпропетровська область

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, смт. Петриківка, Дніпропетровська область

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, с. Мала Петриківка, Дніпропетровська область

про визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - представник (дов. № 28/11-2016 від 28.11.2016)

ОСОБА_4 - директор

від відповідача: не з'явився

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Колективне підприємство "МЕРКУРІЙ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області про визнання незаконними рішення Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області № 531-23/УІ від 14.06.2013, № 545-25/УІ від 10.07.2013, № 1020-47/УІ від 21.08.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що прийняті Петриківською селищною радою рішення № 531-23/УІ від 14.06.2013, № 545-25/УІ від 10.07.2013, № 1020-47/УІ від 21.08.2015 порушують його права на користування земельною ділянкою, яка відведена позивачу на підставі державного акту на право постійного користування землею.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016, порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 28.11.2016.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2016 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Розгляд справи відкладено на 19.12.2016.

19.12.2016 позивач подав через канцелярію суду письмові пояснення, в яких вказав, що рішення Петриківської селищної ради порушує права землекористувача (позивача) і не дає можливості КП Меркурій встановити межі такої земельної ділянки (а.с. 92-98 т. 1).

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував у повному обсязі, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилався на пропущений позивачем трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. Крім того, зазначив, що спірні рішення є ненормативними актами, оскільки передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. Рішення селищної ради до теперішнього часу не скасовані і є чинним.

Представник третьої особи-1 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, просив суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог про визнання незаконними рішень Петриківської селищної ради №545-25/VI від 10.07.2013, №531-23/VI від 14.06.2013.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 19.12.2016 на 12.01.2017.

03.01.2017 представник відповідача та третьої особи-1 подали до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

11.01.2017 позивач подав через канцелярію суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ним при зверненні з позовною заявою до суду не було пропущено строків позовної давності, оскільки про порушене право позивач дізнався лише 14.04.2016.

Також, позивачем було подано через канцелярію суду пояснення на відзив відповідача, в яких позивач заперечував проти факту пропущеного трирічного строку позовної давності, з підстав наведених вище, крім того, позивач зазначив, що ні гр. ОСОБА_2 ні гр. ОСОБА_1 не звертались до КП Меркурій з заявами про надання згоди на вилучення земельної ділянки площею 0,063 га, 0,06 га та будь-якої іншої площі. На загальних зборах членів підприємства КП Меркурій вказані звернення не розглядались, а тому директор КП Меркурій не мав права самостійно вирішувати питання щодо вилучення земельної ділянки із земель, що перебувають у постійному користуванні позивача. Позивач вказує, що до власника мозаїчного цеху перейшло право на земельну ділянку під мозаїчним цехом в обсязі та на умовах, установлених на момент ухвалення рішення Петриківським районним судом від 21.04.2008 року у справі № 2-205-2008 та мирової угоди, якими було визнано право власності на самостійний обєкт нерухомого майна мозаїчний цех та земельну ділянку в розмірі 6,5 м. по переду будівлі та 4 м. за будівлею, що розміщена по вул. Леніна, 59 а смт. Петриківка, Петриківський район, Дніпропетровська область. Тобто щодо площі в розмірі 0,063 га, яка визначена в рішеннях Петриківської селищної ради мови не було. Загальна площа задіяної земельної ділянки для обслуговування мозаїчного цеху становить приблизно 195,08 кв.м., з яких: 75,9 кв.м. розмір нежилої площі мозаїчного цеху та 119,18 кв.м. виділена земельна ділянка для обслуговування нерухомості (6,5 м. попереду будівлі та 4 м. за будівлею).

12.01.2017 третя особа-1 подала до суду заяву про припинення провадження у справі. Заява обґрунтована тим, що оскарження рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, належить до юрисдикції адміністративних судів. Предметом розгляду даної справи є визнання незаконним рішень сесії Петриківської селищної ради про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, тому спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Представник відповідача підтримав дане клопотання. Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання представника третьої особи-1.

Представник позивача оголосив клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів для надання додаткових доказів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2017, продовжено строк вирішення спору на 15 днів, а розгляд справи відкладено на 30.01.2017.

30.01.2017 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимог у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Подав через канцелярію суду додаткові пояснення по справі, в яких виклав свої заперечення на заяви відповідача та третьої особи-1 про застосування строків позовної давності та щодо клопотання про припинення провадження у справі.

Представник відповідача в призначене судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Подав клопотання про відкладення розгляду справи, в звязку з хворобою представника.

Представники третіх осіб -1, 2 в призначене судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача, оскільки воно не підтверджено належними доказами, не надано доказів щодо неможливості участі іншого представника в судовому засіданні. Крім того, з 19.12.2016 на 12.01.2017 та з 12.01.2017 на 30.01.2017 розгляд справи вже було відкладено, а також, беручи до уваги, що суд обмежений встановленим ст. 69 ГПК України строком вирішення спору, суд вважає за необхідне відхилити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником будинку побуту, розташованого у селищі Петриківці, вул. Леніна (в подальшому назву вулиці змінено на пр-т. ОСОБА_5), 59 на підставі Свідоцтва про право власності від 24.05.2001.

На підставі рішення №18/23 Петриківської селищної ради народних депутатів №164 від 04.12.2001, позивачу надано у постійне користування землю для обслуговування будинку побуту, про що свідчить наявний в матеріалах справи державний акт на право постійного користування землею І-ДП №007758 від 29.12.2001 (а.с.27-29).

Акт зареєстровано у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №39. Відповідно до цього Акту позивачу надано в постійне користування 0.3329 га землі в межах згідно з планом землекористування.

19.03.2002 між позивачем та громадянином ОСОБА_6, було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу АЕР №494028 (зареєстровано у реєстрі за №956), відповідно до якого ОСОБА_6 купив, а КП Меркурій продав В-1 мозаїчний цех шлакоблоковий, розмір нежилої площі 75,9 кв.м., що складає 3/20 частин будинку побуту, розташований в селищі Петриківка, Петриківського району, Дніпропетровської області по вул. Леніна, 59 (а.с. 40 т. 1).

Земельна ділянка відповідно до умов договору ОСОБА_6 не передавалась, про що свідчить також Довідка - характеристика №68 від 27.02.2002 (а.с. 41 т. 1).

26.04.2007 виконавчий комітет Петріківської селищної ради розглянувши заяву ОСОБА_6 прийняв рішення №79 "Про присвоєння номерного знака", яким було вирішено присвоїти будівлі мозаїчного цеху, яка розташована в селищі Петриківка по вулиці Леніна - №59А.

У 2008 році ОСОБА_6 звернувся до Петриківського районного суду з позовом до КП "Меркурій" про виділення в натурі належного позивачу 3/20 частки із спільного нерухомого майна і земельної ділянки для його обслуговування та про визнання права власності.

Ухвалою Петриківського районного суду від 13.03.2008, було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та КП Меркурій за якою ОСОБА_6 зобов'язується на рівних умовах брати участь в обслуговуванні під'їзду до споруди, що знаходиться в спільному використанні, а відповідач КП "Меркурій" зобов'язується надати земельну ділянку в розмірі 6,5 кв.м. попереду будівлі та 4 кв.м. за будівлею, що розміщена по вул. Леніна, 59А, смт. Петриківка, Петриківського району, Дніпропетровської області (а.с.100 т. 1).

11.04.2008 ОСОБА_6 звернувся з позовом до КП Меркурій про виділення земельної ділянки для обслуговування мозаїчного цеху та визнання права власності на цю земельну ділянку.

Рішенням Петриківського районного суду у справі №2-205-2008 від 21.04.2008 виділено ОСОБА_6 будівлю мозаїчного цеху розміром 75,9 кв.м. та земельну ділянку, на якій розміщений мозаїчний цех та навкруги мозаїчного цеху розміром 6,5 м. попереду будови цеху та 4 м. за його приміщенням, розташованих за адресою; вул. Леніна, 59 А в смт. Петриківка Петриківського району, Дніпропетровської області у окремий самостійний обєкт його власності (а.с. 42 т. 1).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла як на час прийняття вищезазначених судових рішень, так і станом на 03.09.2008) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 статті 125 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла як на час прийняття вищезазначених судових рішень, так і станом на 03.09.2008) приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

З матеріалів справи вбачається, що громадянин ОСОБА_6 не реалізував своє право та не здійснив державну реєстрацію права власності земельної ділянки, в межах розмірів встановлених в ухвалі Петриківського районного суду від 13.03.2008 та рішенні Петриківського районного суду від 21.04.2008.

03.09.2008 між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований у реєстрі за № 2-2125, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця мозаїчний цех, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Леніна, 59 А, на не приватизованій земельній ділянці (згідно довідки №04/233 -2310 виданій Петриківським районним відділом ДРФ ДП "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах" 27.08.2008). (а.с. 101 т.1).

Таким чином, право власності на мозаїчний цех перейшло до ОСОБА_2

21.10.2008 Петриківською селищною радою за заявою ОСОБА_2 було прийнято рішення № 434-20/У "Про погодження місця розташування земельної ділянки". Відповідно до цього рішення Петриківською селищною радою було погоджено місце розташування земельної ділянки загальною площею 0,0630 га для комерційного використання за адресою: с-ще, Петриківка, вул. Леніна, 59 (а.с.76 т. 2).

При цьому, земельна ділянка за адресою, вказаною у вищезазначеному рішенні належала КП "Меркурій" на праві постійного користування.

При винесенні рішення № 434-20/У від 21.10.2008 "Про погодження місця розташування земельної ділянки" селищною радою не було враховано, що 26.04.2007 виконавчим комітетом Петриківської селищної ради було прийнято рішення №79 "Про присвоєння номерного знака", яким було вирішено присвоїти будівлі мозаїчного цеху, яка розташована в селищі Петриківка по вулиці Леніна - №59А.

14.03.2013 відділ Держземагентства у Петриківському районі Дніпропетровської області повідомив ОСОБА_2 на її запит, що земельна ділянка в розмірі 0,063 га, що розташована на території Петриківської селищної ради, знаходяться в межах населеного пункту за адресою: смт. Петриківка, вул. Леніна, 59 А, рахується згідно земельно-облікової документації за КП "Меркурій" згідно державного акту на право постійного користування від 29.12.2001 за №39 на площі 0,3329 (а.с. 9 т.2).

Отже, третя особа-2 ОСОБА_2 з 14.03.2013 знала, що земельна ділянка у розмірі 0,63 га є частиною земельної ділянки розміром 0,3329 га, яка відповідно до державного акту І-ДП №007758 від 29.12.2001 знаходиться у постійному користуванні позивача.

14.06.2013 Петриківською селищною радою, розглянувши заяву ОСОБА_2 було прийнято рішення № 531-23/УІ Про розробку детального плану території частини смт. Петриківка для внесення змін до Генерального плану забудови по вул. Леніна, 59 А". Вказаним рішенням селищної ради було вирішено розпочати розробку детального плану частини території смт, Петриківка. по вул. Леніна, 59 А для внесення змін до Генерального плану забудови смт. Петриківка для розміщення Мозаїчного цеху та після розроблення та погодження детального плану, здати його на затвердження до Петриківської селищної ради (а.с.47 т. 1).

10.07.2013 Петриківською селищною радою, за заявою ОСОБА_2 було прийнято рішення № 545-25/УІ "Про дозвіл на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки". Згідно з яким, селищна рада вирішила надати громадянці ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою підведення земельної ділянки площею 0,063 га. в оренду для комерційного використання (обслуговування мозаїчного цеху), яка розташована за адресою: смт. Петриківка, вул., Леніна, 59А на території Петриківської селищної ради згідно містобудівної документації. (а.с. 48 т.1).

Суд вважає, що рішення Петриківської селищної ради № 531-23/УІ від 14.06.2013 Про розробку детального плану території частини смт. Петриківка для внесення змін до Генерального плану забудови по вул. Леніна, 59 А" та рішення № 434-20/У від 21.10.2008 "Про погодження місця розташування земельної ділянки" та № 545-25/УІ від 10.07.2013 "Про дозвіл на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки", є взаємопов'язаними та спрямовані на надання третій особі можливості отримати в оренду земельну ділянку у розмірі 0,063 га. шляхом виділу або поділу земельної ділянки у розмірі 0,3329 га., яка знаходиться у користуванні позивача.

Взаємопов'язаність цих рішень обумовлюється також вимогами ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до якої, у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Тобто, розробка та затвердження детального плану в даному випадку було одним з етапів прийняття рішення про надання земельної ділянки в оренду.

Отже, законність рішення Петриківської селищної ради № 531-23/УІ від 14.06.2013 Про розробку детального плану території частини смт. Петриківка для внесення змін до Генерального плану забудови по вул. Леніна, 59 А" повинна розглядатись в контексті дотримання Петриківською селищною радою процедури надання земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача, в оренду ОСОБА_2

Так, відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень № 531-23/УІ від 14.06.2013 та № 545-25/УІ від 10.07.2013), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

При цьому, відповідно до абзацу 2 ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень № 531-23/УІ від 14.06.2013 та № 545-25/УІ від 10.07.2013), укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

На дату укладання договору купівлі-продажу (03.09.2008) між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 виділення частини земельної ділянки в окрему земельну ділянку (тобто її формування), в порядку встановленому ст. 79-1 Земельного кодексу України, не здійснювалось.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій", проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені ст. 141 Земельного кодексу України, а саме:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

В матеріалах справи міститься лист КП "Меркурій" від 13.05.2015 (а.с.113 т. 1) про надання дозволу на вилучення земельної ділянки площею 0,0630 га, вказаний лист підписаний директором КП "Меркурій" - ОСОБА_7 Суд не приймає його у якості належного та допустимого доказу, оскільки вказаний лист нотаріально не посвідчено, в зв'язку з чим він не відповідає вимогам ст. 123 Земельного кодексу України.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази відмови позивача від права користування земельною ділянкою. Відсутні також докази того, що частина земельної ділянки розміром 0,0630 га. була вилучена у позивача.

Таким чином, надання дозволу громадянці ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою підведення земельної ділянки площею 0,063 га. в оренду для комерційного використання (обслуговування мозаїчного цеху), яка розташована за адресою: смт. Петриківка, вул., Леніна, 59А на території Петриківської селищної ради є незаконним, оскільки Петриківською селищною радою було встановлено нові межі земельної ділянки для обслуговування мозаїчного цеху, ніж ті, що були встановлені у рішенні Петриківського районного суду у справі №2-205-2008 від 21 квітня 2008, формування земельної ділянки у розмірі 0,063 га не відбувалось. Крім того, згода позивача (землекористувача) на такі дії власника мозаїчного цеху не надавалась.

Дії відповідача щодо прийняття рішення № 545-25/УІ від 10 липня 2013 та рішення № 531-23/УІ від 14.06.2013 порушують право позивача вільно користуватися земельною ділянкою, яке належить позивачу відповідно до державного акту на право постійного користування землею. При винесенні спірних рішень селищна рада, діяла без погодження з позивачем (законним землекористувачем).

Отже, рішення Петриківської селищної ради № 531-23/УІ від 14.06.2013 Про розробку детального плану території частини смт. Петриківка для внесення змін до Генерального плану забудови по вул. Леніна, 59 А" та рішення Петриківської селищної ради № 545-25/УІ від 10 липня 2013 "Про дозвіл на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки" порушує права позивача, який є користувачем земельної ділянки, не відповідають ст. 123 Земельного кодексу України, а тому підлягають визнанню недійсними.

Досліджуючи обставини справи, які пов'язані з прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення Петриківської селищної ради № 1020-47/УІ від 21.08.2015 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки в оренду", яким такий дозвіл надано третій особі-1 ОСОБА_1, суд встановив таке.

Як вже зазначалось вище, третя особа-2 ОСОБА_2 укладаючи договір купівлі-продажу від 03.09.2008 не набула прав на земельну ділянку, яка не була сформована.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України).

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (ч. 2 ст. 79-1 Земельного кодексу України).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (ч. 3 ст. 79-1 Земельного кодексу України).

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України).

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 5 ст. 79-1 Земельного кодексу України).

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок (ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України).

В матеріалах справи відсутня будь-яка технічна документація з землеустрою щодо поділу земельної ділянки та/або рішення Петриківської селищної ради з цього приводу.

З матеріалів справи вбачається, що земельну ділянку було сформовано 07.04.2015, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 26.12.2016.

Формування земельної ділянки підтверджується:

1. Актом приймання-передачі межових знаків на зберігання від 30.09.2013 (а.с. 120 т.1). Згідно цього акту, межі земельної ділянки, яка знаходиться у смт. Петриківка, вул. Леніна, 59-а Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області площею 0,0630 га, наданої гр. ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 4 шт.;

2. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 26.12.2016. Згідно відомостей вказаними у цьому витязі: кадастровий номер земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Леніна, 59-А є :03:045:0139. Цільове призначення - 03.07. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; вид використання земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; форма власності - комунальна власність; площа земельної ділянки - 0,0630 га. Державна реєстрація проведена 07.04.2015 Відділом Держземагентства у Петриківському районі Дніпропетровської області на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 30.09.2013, ТОВ ПВП "Орбіта", ОСОБА_9

Отже земельну ділянку було сформовано лише 07.04.2015.

12.05.2015 року між гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу мозаїчного цеху. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 придбав мозаїчний цех В-1 шлакоблоковий, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Леніна, 59 А, на земельній ділянці, площею 0,0630 га., кадастровий номер земельної ділянки :03:045:0139.

21.08.2015 Петриківською селищною радою прийнято рішення №1020-47/УІ Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до цього рішення Петриківською селищною радою було вирішено надати громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 0, 0630 га (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою: смт. Петриківка. вул. Леніна, 59-А, на території Петриківської селищної ради (а.с.49 т.1).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у травні 2016 третя особа - 1 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Петриківського районного суду Дніпропетровської області до Петриківської селищної ради, колективного підприємства ''Меркурій'', третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області про визнання права користування земельною ділянкою, припинення права постійного користування. ОСОБА_1 вимагав визнати за ним право на користування земельною ділянкою у розмірі 0,0630 га. за адресою: смт. Петриківка, вул., Леніна, 59А.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 в задоволенні позову про визнання права користування земельною ділянкою, припинення права постійного користування відмовлено повністю. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2016 (а.с. 72-73 т.1). Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1, Петриківський районний суд Дніпропетровської області дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, враховуючи відсутність підстав примусового припинення прав на земельну ділянку та відсутність доказів про наявності рішень про вилучення у Колективного підприємства ''Меркурій'' земельної ділянки.

Судом було надано оцінку листу КП "Меркурій" від 13.05.2015, підписаного директором КП "Меркурій" ОСОБА_7 та зазначено, що вказана згода не відповідає вимогам ст. 123 Земельного кодексу України.

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, зазначене рішення також не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки було прийнято без погодження з законним користувачем земельної ділянки (КП "Меркурій"), а тому суперечить положенням ст. 123 Земельного кодексу України та підлягає визнанню недійсним, з підстав наведених вище.

На підставі викладеного суд вважає, що селищна рада, приймаючи рішення № 531-23/УІ від 14.06.2013, № 545-25/УІ від 10.07.2013, № 1020-47/УІ від 21.08.2015, перевищила межі своїх повноважень та діяла з порушенням норм чинного законодавства, в зв'язку з чим вказані рішення підлягають визнанню недійсними.

Щодо заявлених відповідачем та третьою особою-1 строків позовної давності.

Заперечуючи проти позову відповідач та третя особа-1 посилались на те, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Суд відхиляє заяву третьої особи про застосування строків позовної давності, оскільки відповідно до ч. 3. ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При чому, заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною четвертої статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб (абз. 4 п. 2.1. Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає таке:

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, а саме, строк позовної давності починає спливати з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, відповідач стверджує, що трьохрічний строк звернення до суду за захистом свої прав та інтересів у КП Меркурій закінчився: - за рішенням № 531-23/УІ від 14.06.2013 року - 15.06.2016; - за рішенням № 545-23/УІ від 11.07.2013 року - 11.07.2016.

Позовну заяву подано до господарського суду Дніпропетровської області 14.11.2016, отже строк позовної давності щодо оскарження рішення № 1020-47/УІ від 21.08.2015 - не пропущено.

Щодо строків позовної давності на оскарження рішення № 531-23/УІ від 14.06.2013 та рішення № 545-23/УІ від 11.07.2013, судом встановлено таке.

Оскаржувані рішення хоча і стосуються прав позивача, але прийняті не за його заявами, тому суд приходить до висновку, що позивач не міг знати про прийняття таких рішень відразу, тобто 14.06.2013 та 11.07.2013.

Досліджуючи можливість позивача дізнатися про прийняті відповідачем рішення слід врахувати такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2016 КП Меркурій звернулось із заявою до Петриківської селищної ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) наданої в постійне користування КП Меркурій загальною площею 0,3329 га для обслуговування будинку побуту, відповідно до Державного акту на право постійного користування від 29.12.2001, яка розташована за адресою: проспект ОСОБА_5 (вул. Леніна), 59, смт. Петриківка, Петриківський район, Дніпропетровська область, 51800(а.с.43 т. 1).

24 березня 2016 Петриківська селищна рада прийняла рішення № 133-8/УІІ Про розгляд заяви КП Меркурій, якою відмовила КП Меркурій в надані дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,3329 га в натурі (на місцевості), наданої в постійне користування для обслуговування будинку побуту, що знаходяться за адресою: смт, Петриківка, проспект Петра Калнишевського, 59, на території Петриківської селищної ради. У цьому рішенні було рекомендовано КП Меркурій для вирішення питання звернутися до суду (а.с.44 т. 1).

04.04.2016 КП Меркурій звернулось до Петриківської селищної ради із заявою про надання інформації щодо будівель, які знаходяться на земельній ділянці КП Меркурій (а.с.45 т. 1).

У вказаній заяві КП Меркурій просив відповідача надати наступну інформацію: Хто є власником будівель згідно рішень Петриківської селищної ради або затверджених актів прийому в експлуатацію? Хто є забудовником або кому надавались рішення або дозволи на будівництво, на виготовлення проектної документації, тощо? На якій підставі надавалися такі рішення та дозволи?

В обґрунтування заяви від 04.04.2016 позивач вказав, що така інформація необхідна для ідентифікації особи, яка здійснює самочинне будівництво на земельній ділянці КП Меркурій, тому що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні дані щодо зазначених об'єктів їх власників.

14.04.2016 у відповідь на заяву позивача, Петриківська селищна рада повідомила, що Петриківською селищною радою власникам будівель ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надавалися дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування будівель торгівлі. До відповіді відповідачем було долучено рішення Петриківської селищної ради № 531-23/УІ від 14.06.2013, № 545-25/УІ від 10.07.2013, № 1020-47/УІ від 21.08.2015 (а.с. 46-49 т.1).

Таким чином, про існування оскаржуваних рішень позивач дізнався 14.04.2016.

Щодо можливості позивача дізнатися про спірні рішення раніше, суд вказує на таке.

Відповідач надав належні докази опублікування спірних рішень на офіційному сайті Петриківської селищної ради (http://petrykivsel.dp.gov.ua) (а.с.77 т. 2). Але, з зазначених роздруківок та з самого інтернет сайту не вбачається коли саме відповідач розмістив вказані рішення.

Також, відповідач надав до матеріалів справи копію газети Петриківські вісті від 04.10.2013, в якій Виконкомом Петриківської селищної ради було повідомлено про прийняте рішення щодо розробки Детального плану території центральної частини смт. Петриківка Дніпропетровської області (вулиця Леніна та прилегла територія) та про громадські слухання даного детального плану (а.с. 79 т. 2 ).

Але, надана відповідачем копія газети Петриківські вісті не може свідчити, про належне повідомлення позивача про прийняте рішення щодо розроблення детального плану саме на тій земельній ділянці, що йому належить, оскільки у розміщеному у газеті оголошенні була відсутня адреса земельної ділянки, при цьому повного тексту рішення у цій газеті відповідач не публікував.

Отже строк позовної давності не було пропущено позивачем, оскільки про спірні рішення позивач дізнався лише 14.04.2016, та не мав можливості дізнатися про них раніше.

Щодо посилання третьої особи - 1 на наявність підстав для припинення провадження у справі, у зв'язку з тим, що спір не підлягає розгляду в межах господарського судочинства, суд зазначає таке.

18.07.2016 Колективне підприємство "Меркурій" звернулося до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області про визнання недійсними та скасування рішень від 14.06.2013 "Про розробку детального плану забудови по вулиці Леніна, 59А", від 10.07.2013 "Про дозвіл на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки", від 21.08.2015 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки".

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 у справі № 187/679/16-а, провадження № 2-а/0187/6/16, у відкритті провадження в адміністративній справі відмовлено. Відмовляючи у відкритті провадження, суд виходив з того, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у постійне користування з видачею правовстановлюючих документів подальше оспорювання правомірності таких дій має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. За таких обставин, оскільки даний позов не підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства, у відкритті провадження відмовлено та роз'яснено позивачу право на звернення до суду із вказаним позовом в порядку цивільного або господарського (в залежності від суб'єктного складу) судочинства.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2016 провадження № 22-ц/774/7033/16, справа № 187/716/16-ц, відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Колективного підприємства "Меркурій" до Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області про визнання недійсними рішень. Відмовляючи у відкритті провадження, суд виходив з того, що виходячи із суб'єктного складу сторін та з урахуванням вимог ст.ст. 1, 12 ГПК України, даний спір належить розглядати у відповідному господарському суді.

Вказана ухвала була оскаржена позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.10.2016, ухвала Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2016 провадження № 22-ц/774/7033/16, справа № 187/716/16-ц, залишена без змін.

Отже, цей спір підлягає розгляду у господарському суді.

Крім того, Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку КСУ та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Отже, позивачем при зверненні з цим позовом саме до господарського суду, не було порушено правила підвідомчості спору, спір підлягає розгляду господарським судом, а тому підстави для припинення провадження відсутні.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволені позову судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення Петриківської селищної ради Дніпропетровської області № 531-23/УІ від 14 червня 2013 року Про розробку детального плану території частини смт. Петриківка для внесення змін до Генерального плану забудови по вул. Леніна, 59 А".

Визнати недійсним рішення Петриківської селищної ради Дніпропетровської області № 545-25/УІ від 10 липня 2013 "Про дозвіл на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки".

Визнати недійсним рішення Петриківської селищної ради Дніпропетровської області №1020-47/УІ від 21 серпня 2015 року Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Стягнути з Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області (51800, Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, проспект Петра Калнишевського, 71, код 04339698) на користь Колективного підприємства "МЕРКУРІЙ" (51800, Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, проспект Петра Калнишевського, 59, код 20274171) суму судового збору у розмірі 4134,00 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.02.2017

Суддя ОСОБА_10