РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2017Справа №910/21823/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄТК Трейд»

про стягнення 49000 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Петровський В.А. - представник за довіреністю № 37 від 01.08.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.11.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄТК Трейд» про стягнення 49000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем як експедитором своїх зобов'язань з надання послуг транспортного експедирування за укладеним між сторонами Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 49000 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2016 порушено провадження у справі № 910/21823/16, розгляд справи призначено на 20.12.2016.

20.12.2016 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що укладений між сторонами Договір № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 припинив свою дію 31.12.2015. При цьому, позивач зазначив, що заборгованість відповідача у розмірі 49000 грн. 00 коп. є сумою зайво перерахованих відповідачу грошових коштів протягом всього терміну дії договору. Позивач зазначив, що на вказану грошову суму у розмірі 49000 грн. 00 коп. не надавались позивачем заявки про організацію перевезень, дана сума не є авансом чи попередньою оплатою за послуги.

У судовому засіданні 20.12.2017 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що між сторонами припинились господарські правовідносини, а заборгованість виникла у зв'язку із зайво сплаченими позивачем грошовими коштами, з огляду на що позивач просив суд стягнути з відповідача зайво сплачені грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 визначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Дослідивши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, суд дійшов висновку, що вона не є іншим позовом, не змінює розмір, предмет та підставу позову, а конкретизує (уточнює) підстави позовних вимог, викладені позивачем у позовні заяві, у зв'язку з чим прийняв її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 13.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 27.01.2017.

У судовому засіданні 27.01.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що за весь період дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 1442000 грн. 00 коп., тоді як відповідач надав позивачу послуги не на всю суму сплачених грошових коштів, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 49000 грн. 00 коп. (сума попередньої оплати). Позивач зазначив, що у зв'язку з тим, що відповідач не виконав договірних зобов'язань, а саме не надав позивачу послуги у погодженому сторонами обсязі на всю суму попередньої оплати, відповідач зобов'язаний повернути позивачу суму грошових коштів, на яку послуги не були надані, що становить 49000 грн. 00 коп.

Представник позивача у судовому засіданні 27.01.2017 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 27.01.2017 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 01.12.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою відділення поштового зв'язку про повернення поштового відправлення у зв'язку з наявністю причин, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення та поштовим конвертом, в якому надсилалось поштове відправлення.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 27.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄТК Трейд» (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» (клієнт) укладено Договір № 42 транспортного експедирування, відповідно до умов якого експедитор зобов'язується надавати послуги з організації перевезень вантажів залізничним транспортом у відповідності з погодженими сторонами цього договору заявками клієнта, а клієнт зобов'язується прийняти і сплатити надані експедитором послуги і виплатити йому винагороду в порядку та на умовах цього договору.

Статтею 2 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 сторони погодили процес надання експедитором послуг з організації перевезень вантажів клієнта залізничним транспортом.

Згідно з п. 2.2.11 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор зобов'язується протягом 2-х календарних днів з дати надання послуг вислати клієнту рекомендованим листом з повідомленням про вручення або передати під розписку клієнту наступні документи: податкову накладну; акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), підписаний експедитором; оригінал рахунку на виконані роботи (надані послуги) за даним договором з додатком всіх необхідних підтверджуючих документів; транспортну (залізничну) накладну з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу.

Відповідно до п. 3.3 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 оплата клієнтом вартості перевезень вантажів і інших транспортних послуг, організованих експедитором, здійснюється на умовах 100% попередньої оплати на підставі рахунку-фактури експедитора, наданого за два банківські дні до початку перевезення вантажів.

Відповідно до п. 3.4 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 за підсумками роботи за місяць до 5 числа наступного місяця експедитор направляє клієнту 2 екземпляри акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), підписаних зі свого боку та копії всіх документів, по яких були проведені додаткові платежі.

Згідно з п. 3.7 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 сторони не пізніше 5-го числа кожного місяця, наступного за місяцем надання послуг, здійснюють звірку розрахунків, яка оформлюється сторонами шляхом підписання акту звірки взаєморозрахунків. Експедитор направляє на адресу клієнта 2 екземпляри підписаного зі свого боку акту звірки для підписання його клієнтом. Клієнт зобов'язується протягом 5 днів з моменту отримання вищезгаданого акту звірки від експедитора підписати його зі свого боку і направити на адресу експедитора 1 екземпляр підписаного акту звірки взаєморозрахунків. У разі наявності у клієнта зауважень, клієнт має право не підписувати акт звірки і в строк, вказаний у цьому пункті договору, надати експедитору письмову мотивовану відмову від його підписання.

Відповідно до п. 7.4 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами.

Згідно з п. 7.5 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір діє до 31.12.2014. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторін від виконання зобов'язань за даним договором. Якщо жодна сторона за 30 днів до закінчення терміну дії цього договору не сповістить іншу сторону у письмовій формі про розірвання договору, термін його дії подовжується на наступний календарний рік на таких же умовах. Клієнт має право в односторонньому порядку розірвати цей договір письмово попередивши про це експедитора за 10-ть календарних днів до бажаної дати розірвання договору.

Відповідно до п. 7.8 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір може бути змінений або розірваний за угодою сторін або в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим договором. Про намір розірвати договір сторона зобов'язана повідомити іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ст. 935 Цивільного кодексу України клієнт або експедитор має право відмовитися від договору транспортного експедирування, попередивши про це другу сторону в розумний строк. Сторона, яка заявила про таку відмову, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки, завдані їй у зв'язку із розірванням договору.

З долучених позивачем до матеріалів справи платіжних доручень та банківських виписок з рахунку позивача вбачається, що позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти за послуги транспортного експедирування у загальному розмірі 1442000 грн. 00 коп., що також відображено у долученому позивачем до позовної заяви акті звірки взаємних розрахунків (підписаний уповноваженою особою позивача та скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро»).

При цьому, судом встановлено, що у призначенні платежу позивач вказував реквізити Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 та реквізити конкретних рахунків, виставлених відповідачем.

Судом встановлено, що відповідач повернув позивачу грошові кошти у загальному розмірі 106176 грн. 19 коп., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку позивача та платіжними дорученнями (призначення платежу - повернення коштів згідно з Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014).

Крім того, в акті звірки взаємних розрахунків позивачем зазначено, що відповідач надав позивачу послуги за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 на загальну сум 1270540 грн. 20 коп. (позивачем долучено до матеріалів справи копії актів виконаних робіт на загальну суму 327391 грн. 06 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 49000 грн. 00 коп. Зокрема, позивач вказує на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання за вказаним договором тоді як позивач здійснив попередню оплату за послуги (роботи), які повинен був надати (виконати) відповідач. При цьому, у письмових поясненнях, поданих у судовому засіданні 27.01.2017, позивач зазначив, що на виконання умов Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 1442000 грн. 00 коп., однак відповідач не надав позивачу послуги з транспортного експедирування у повному обсязі (в обсязі, погодженому сторонами), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 49000 грн. 00 коп. (сума попередньої оплати, на яку відповідач не надав послуги).

Таким чином, враховуючи зазначені позивачем підстави позову, встановленню підлягають обставини щодо виникнення у відповідача обов'язку з надання послуг на суму 49000 грн. 00 коп. (сума, яку позивач просить суд стягнути з відповідача) та обставини щодо невиконання/неналежного виконання відповідачем обов'язку з надання позивачу послуг транспортного експедирування за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 на суму, яку позивач просить стягнути з відповідача та яка, як стверджує позивач, є заборгованістю, що виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за вказаним договором.

Крім того, 20.12.2016 позивач подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є зайво перерахованими позивачем грошовими коштами протягом усього терміну дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, та на вказану суму грошових коштів позивачем не надавались заявки (замовлення) відповідачу на надання послуг з транспортного експедирування, вказана сума не є авансом чи попередньою оплатою. При цьому, позивач зазначив, що строк дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 закінчився 31.12.2015.

Тобто, по суті, позивач зазначає, що грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є безпідставно набутими відповідачем, оскільки на вказану суму грошових коштів позивачем не надавались заявки (замовлення), та крім того, грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є безпідставно збереженими відповідачем у зв'язку із закінченням строку дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014.

Таким чином, заявленими позивачем підставами позову є: 1) порушення відповідачем зобов'язань за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 та 2) безпідставне набуття та безпідставне збереження відповідачем грошових коштів у розмірі 49000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1.1 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор зобов'язується надавати послуги з організації перевезень вантажів залізничним транспортом у відповідності з погодженими сторонами цього договору заявками клієнта, а клієнт зобов'язується прийняти і сплатити надані експедитором послуги і виплатити йому винагороду в порядку та на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 заявка клієнта оформлюється в письмовій формі та після її підписання уповноваженими представниками сторін є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.3 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 в заявці клієнта вказуються вид (найменування) послуг експедитора та строки їх надання. У разі надання заявки на організацію перевезення вантажів клієнта, в заявці мають бути вказані істотні умови кожного конкретного перевезення (групи однотипних перевезень), а саме: найменування (вид), вага (розміри, кількість) вантажу; вартість послуг, яка включає винагороду експедитора та будь-які його витрати, пов'язані з виконанням доручення (заявки) клієнта, в т.ч., але не виключно, провізну плату перевізника; пункти відправлення та призначення вантажу; найменування вантажовідправника та вантажоодержувача; дата завантаження та дата доставки вантажу в пункті призначення (термін перевезення); інші умови, узгоджені сторонами.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 клієнт направляє на адресу експедитора письмове доручення (заявку) на конкретне перевезення вантажів за допомогою засобів електронного зв'язку на e-mail: з подальшим наданням останньому двох оригіналів такого доручення (заявки), якщо доручення (заявка) було прийняте експедитором до виконання відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.1.1.2 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор здійснює опрацювання доручення (заявки) клієнта на перевезення і протягом 2-х календарних днів з дати його отримання, зобов'язується підтвердити (узгодити) його підписом уповноваженого представника експедитора, засвідченого печаткою підприємства та один примірник направити клієнту за допомогою засобів електронного зв'язку з подальшим наданням клієнту оригіналу заявки або в строк, вказаний у цьому пункті, у письмовій формі (за допомогою засобів електронного зв'язку) надати клієнту обґрунтовану відмову від прийняття заявки.

Згідно з п. 2.1.2 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 заявка повинна бути оформлена у письмовій формі за підписом уповноваженого представника клієнта, засвідченого печаткою підприємства. Заявка має бути прийнята до виконання експедитором після підтвердження (узгодження) її підписом уповноваженого представника експедитора, засвідченого печаткою підприємства.

Згідно з п. 2.1.3 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 заявка, що була передана сторонами за допомогою засобів електронного зв'язку має юридичну силу за умови її оформлення згідно з вимогами п. 2.1.2 цього договору при наступному обміні між сторонами на її оригінал.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор зобов'язується за дорученням (заявками) клієнта організовувати перевезення вантажів залізничним транспортом, надавати клієнту інші транспортно-експедиторські послуги, як самостійно, так і шляхом укладення відповідних договорів із залізницями і підприємствами-операторами рухомого складу, діючи при цьому від свого імені та в інтересах клієнта.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор зобов'язується за дорученнями (заявками) клієнта організовувати консультаційно-довідкове обслуговування по вибору найбільш раціональних маршрутів слідування вантажів клієнта, вказаних у відповідних дорученнях (заявках) останнього.

Згідно з п. 2.2.5 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор зобов'язується за дорученнями (заявками) клієнта здійснювати розрахунок провізних платежів (залізничного тарифу, тощо) на заплановані перевезення вантажів клієнта за даним договором.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 вартість послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів клієнта при виконанні цього договору, узгоджується сторонами в заявках.

Таким чином, з умов укладеного між сторонами Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 вбачається, що вказаний договір спрямований на багаторазове застосування (рамковий договір), та погодження істотних умов (найменування послуг, їх строки надання, вартість, тощо) кожного окремого зобов'язання повинно здійснюватись шляхом подання конкретних заявок клієнта (позивача) та погодженням (прийняттям до виконання) таких заявок експедитором (відповідачем).

Тобто, зобов'язання відповідача з надання послуг виникають саме з конкретної заявки, погодженої сторонами.

Суд зазначає, що з метою встановлення обставин щодо виникнення у відповідача зобов'язань за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, неодноразово ухвалами від 02.12.2016, від 20.12.2016, від 13.01.2017 зобов'язував позивача та відповідача надати суду копії відповідних заявок, які були надані позивачем відповідачу та були погоджені (прийняті до виконання) відповідачем.

Однак, сторони не виконали вимог ухвал суду, копії заявок за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 суду не надали.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд зазначає, що належним та допустимим доказом виникнення у відповідача обов'язку з надання послуг за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 є погоджена сторонами заявка (замовлення), яка в тому числі визначає вартість послуг, які повинен надати відповідач.

З огляду на відсутність в матеріалах справи відповідних заявок на надання послуг з транспортного експедирування за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 (у зв'язку з їх ненаданням сторонами на виконання вимог ухвал суду), суд вважає необґрунтованими зазначені позивачем у позовній заяві та у письмових поясненнях, поданих до суду 27.01.2017, підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 49000 грн. 00 коп. як заборгованості, що виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, оскільки позивачем взагалі не доведено суду належними та допустимими доказами (відповідними заявками) виникнення у відповідача зобов'язання надати послуги транспортного експедирування на суму 49000 грн. 00 коп.

Крім того, 20.12.2016 позивач подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є зайво перерахованими позивачем грошовими коштами протягом усього терміну дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, та на вказану суму грошових коштів позивачем не надавались заявки (замовлення) відповідачу на надання послуг з транспортного експедирування, вказана сума не є авансом чи попередньою оплатою. При цьому, позивач зазначив, що строк дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 закінчився 31.12.2015.

Тобто, по суті, позивач зазначає, що грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є безпідставно набутими відповідачем, оскільки на вказану суму грошових коштів позивачем не надавались заявки (замовлення), та крім того, грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є безпідставно збереженими відповідачем у зв'язку із закінченням строку дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014.

Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі № 6-100цс15.

Відповідно до п. 3.3 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 оплата клієнтом вартості перевезень вантажів і інших транспортних послуг, організованих експедитором, здійснюється на умовах 100% попередньої оплати на підставі рахунку-фактури експедитора, наданого за два банківські дні до початку перевезення вантажів.

Як встановлено судом, позивач сплатив відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 1442000 грн. 00 коп.

При цьому, як встановлено судом, у призначенні платежу позивач вказував реквізити Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 та реквізити конкретних рахунків, виставлених відповідачем.

Таким чином, сплачені позивачем грошові кошти у загальному розмірі 1442000 грн. 00 коп. не є безпідставно набутими відповідачем, оскільки у призначенні платежу позивач вказував як реквізити укладеного між сторонами Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, так і реквізити виставлених відповідачем рахунків.

При цьому, суд з метою встановлення обставин щодо здійснення позивачем переплати (надмірної сплати) грошових коштів, неодноразово ухвалами від 20.12.2016 та від 13.01.2017 зобов'язував сторін надати суду копії рахунків, які були виставлені відповідачем позивачу та на які посилався позивач при здійсненні оплат (у призначенні платежу).

Однак, вказані вимоги суду сторонами виконані не були (позивачем надано суду копію лише одного рахунку № 05 від 10.02.2015 на суму 102000 грн. 00 коп.).

Що стосується тверджень позивача щодо безпідставного збереження відповідачем грошових коштів у розмірі 49000 грн. 00 коп. у зв'язку з припиненням 31.12.2015 строку дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, суд вважає такі твердження позивача необгрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п. 7.4 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами.

Згідно з п. 7.5 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір діє до 31.12.2014. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторін від виконання зобов'язань за даним договором. Якщо жодна сторона за 30 днів до закінчення терміну дії цього договору не сповістить іншу сторону у письмовій формі про розірвання договору, термін його дії подовжується на наступний календарний рік на таких же умовах.

При цьому, з огляду на умови, викладені у п. 7.5 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, про те, що якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору не сповістить іншу сторону у письмовій формі про розірвання договору, термін його дії продовжується на наступний календарний рік на таких же умовах, суд дійшов висновку, що вказана умова договору (про автоматичне продовження строку дії договору на наступний календарний рік за відсутності письмових заперечень за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору) є чинною у наступному календарному році, тобто автоматична пролонгація договору передбачена на кожний календарний рік.

Таким чином, з огляду на те, що сторонами не надано суду доказів наявності письмових заперечень сторін, надісланих у порядку п. 7.5 договору, про розірвання договору, суд дійшов висновку, що станом на дату розгляду справи у суді Договір № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 є чинним.

При цьому, згідно з п. 7.5 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 клієнт має право в односторонньому порядку розірвати цей договір письмово попередивши про це експедитора за 10-ть календарних днів до бажаної дати розірвання договору..

Відповідно до п. 7.8 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір може бути змінений або розірваний за угодою сторін або в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим договором. Про намір розірвати договір сторона зобов'язана повідомити іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів.

Втім, будь-яких доказів щодо розірвання Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 у порядку п. 7.5 та п. 7.8 сторонами суду не надано.

За таких обставин, враховуючи, що станом на дату розгляду справи у суді Договір № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 є чинним, тобто підстава, за наявності якої позивач сплачував відповідачу грошові кошти, не відпала (станом на дату розгляду справи у суді договір є чинним), суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 49000 грн. 00 коп. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, так як вказані грошові кошти не є безпідставно набутими (сплачені позивачем з посиланням на Договір № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014) та не є безпідставно збереженими (станом на дату розгляду справи у суді Договір № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 є чинним, а отже підстава набуття вказаних коштів не відпала).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 49000 грн. 00 коп. (як у зв'язку з невиконанням зобов'язань з надання послуг транспортного експедирування, так і у зв'язку з безпідставним набуттям та безпідставним збереженням грошових коштів) є необґрунтованими, у зв'язку з чим відмовляє у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄТК Трейд» про стягнення 49000 грн. 00 коп.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права розірвати укладений між сторонами Договір № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 та вимагати від відповідача повернути грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. як безпідставно збережені за умови доведення відсутності у позивача перед відповідачем заборгованості за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 на вказану суму грошових коштів.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 06.02.2017

Суддя І.М. Отрош