ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 Справа № 917/1753/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славутич", 72252, Запорізька область, Веселівський район, с. Білоріцьке, пров. Молодіжний, 1-а

До відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЛІНК", 36017, м. Полтава, вул. Лисенко, 98

Про стягнення 47 700,00 грн. заборгованості за отримане збіжжя (просо), поставленого позивачем за ТТН: № 1 від 27.07.2016 р., № 2 від 01.08.2016 р., № 3 від 02.08.2016 р., № 4 від 04.08.2016 р. та № 5 від 05.08.2016 р. на виконання умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 29/07/002 від 29.07.2015 року

С у д д я ОСОБА_2

Представники:

від позивача: не зявилися (див. протокол);

від відповідача: ОСОБА_3 (див. протокол).

26.01.2017 року у судовому засіданні відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 85 ГПК України оголошено вступну і резолютивну частину рішення, додано до справи та повідомлено про строк виготовлення повного тексту рішення.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судових засіданнях 13.12.2016 року, 10.01.2017 року та 20.01.2017 р. в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на неявку відповідача та його клопотання про відкладення розгляду справи, а також необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами.

Суть спору: розглядається позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славутич" про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЛІНК" 47 700,00 грн. заборгованості за отримане збіжжя (просо), поставленого позивачем за ТТН: № 1 від 27.07.2016 р., № 2 від 01.08.2016 р., № 3 від 02.08.2016 р., № 4 від 04.08.2016 р. та № 5 від 05.08.2016 р. на виконання умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 29/07/002 від 29.07.2015 року.

Позовні вимоги вмотивовані неповною сплатою відповідачем отриманого збіжжя (проса), поставленого позивачем за ТТН: № 1 від 27.07.2016 р., № 2 від 01.08.2016 р., № 3 від 02.08.2016 р., № 4 від 04.08.2016 р. та № 5 від 05.08.2016 р. на виконання умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 29/07/002 від 29.07.2015 року.

Позивач представництво у судове засідання не забезпечив, належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, про що свідчать поштові повідомлення про вручення останньому ухвали ГСПО від 10.11.2016 року про порушення провадження у даній справі та повідомлень про наступну дату судового засідання вх. № 18095 від 21.11.2016 року, вх. № 20412 від 27.12.2016 року, вх. № 1236 від 20.01.2017 року (а. с. 23, 82, 97).

Вимоги суду позивачем не виконані, останнім не надано документальні докази, про які йшлося у п. 4 ухвали ГСПО від 10.11.2016 року про порушення провадження у даній справі (копію Договору купівлі-продажу № 29/07/002 від 29.07.2015 р. та документальні докази його реалізації (виконання зобовязань за ним контрагентами-сторонами); копію рахунку № 61 від 05.08.2016 р., про який зазначено в платіжному доручення № 53 від 15.08.2016 р., про яке йдеться в позові та залучено до останнього; детальний розрахунок ціни позову; письмові пояснення з документальним обґрунтуванням щодо розбіжностей в цифровому ряді позовної заяви та фінансової вимоги, що датується 03.10.2016 р. та залучена до позовної заяви).

Відповідач з позовними вимогами не погоджується згідно відзиву на позовну заяву № 418 від 09.12.2016 року (вх. № 15389 від 12.12.2016 року), вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки розрахунки між підприємствами проведено у повному обсязі, що підтверджується доказами.

Крім цього, останній надав суду письмові пояснення № б/н від 19.01.2017 року (вх. № 796 від 19.01.2017 року) та додаткові пояснення № б/н від 23.01.2017 року (вх. № 984 від 24.01.2017 року), до яких залучено докази відсутності заборгованості.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у пп. 3.9.2 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення позивача про час, дату і місце проведення судового засідання згідно з п. п. 2.6.11, 2.6.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 р., закінчення строку вирішення спору з урахуванням ч. 3 ст. 69 ГПК України, суд не розцінює неявку позивача як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає спір за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, оцінивши надані докази, суд в с т а н о в и в, що вимоги позивача не є обґрунтованими як нормами матеріального права, так і документально, а отже задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

29.07.2015 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славутич" (постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк" (покупець) було укладено договір купівлі № 29/07/002 (а. с. 48-49), відповідно до якого постачальник зобовязався поставити, а покупець прийняти та оплатити в порядку та на умовах, визначених цим договором, коріандр врожаю 2015 року та просо врожаю 2015 року у кількості 40+/-10 % тон та 80+10 % тон за ціною 13 750, 00 грн. за 1 т. з ПДВ та 3 000,00 за 1 т. з ПДВ (п. 1.1, 2.1, 2.2 Договору).

Пунктом 6.1. договору сторони погодили, що розрахунки за кожну партію товару здійснюються згідно рахунку у безготівковому порядку.

З огляду на неповну оплату поставленого відповідачу товару (проса) за ТТН: № 1 від 27.07.2016 р., № 2 від 01.08.2016 р., № 3 від 02.08.2016 р., № 4 від 04.08.2016 р. та № 5 від 05.08.2016 р. (а. с. 8-13) на виконання умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 29/07/002 від 29.07.2015 року та відсутність реагування на фінансову вимогу від 03.10.2016 року (а. с. 15) позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 47 700,00 грн. заборгованості.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

(1) Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

(2) З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися наступні відносини:

- на виконання умов договору № 29/07/002 від 29.07.2015 року ТОВ "Інтерлінк" здійснило передоплату товару у сумі 550 000,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 29 від 28.07.2015 року та платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 29.07.2015 року (а. с. 92-93);

- ТОВ "Агрофірма "Славутич" поставило товар (просо) на суму 110 820,00 грн. у кількості 36,94 т. та на суму 112 500,00 грн. у кількості 37,5 т. (всього на 223 320,00 грн.), що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними № 49 від 11.08.2015 року та № 50 від 18.08.2015 року (а. с. 94-95);

- заборгованість у розмірі 326 680,00 грн., на яку не було поставлено товар, стягнуто рішенням Постійно діючого третейського суду при ВГО "Український правовий союз" від 29.01.2016 року у справі № 60/61; на виконання вказаного рішення ухвалою ГСПО від 14.07.2016 року у справі № 917/102016 видано наказ (а. с. 33-42);

- в період з 27.07.2016 року по 05.08.2016 року позивач на виконання рішення третейського суду та умов договору відвантажив на користь відповідача товар (просо) в кількості 108,8933 т. по ціні 3 000,00 грн. на суму 326 680,00 грн., а саме: 27.07.2016 року за видатковою накладною № 54 поставлено 23,37 т. на суму 70 110,00 грн., 01.08.2016 року за видатковою накладною № 58 - 38,2 т. на суму 114 600,00 грн., 02.08.2016 року за видатковою накладною № 59 - 21,6 т. на суму 64 800,00 грн., 04.08.2016 року за видатковою накладною № 60 - 20.27 т. проса на суму 60 810,00 грн., 05.08.2016 за видатковою накладною № 61 - 5,45333 т. на суму 16 360,00 грн.;

- 11.08.2016 року між сторонами укладено Договір про припинення зобовязання переданням відступного, згідно п. 1.1 якого зобовязання ТОВ "Агрофірма "Славутич" зі сплати боргу припинилось передачею проса на 326 680,00 грн. (а. с. 56-59).

(3) На підтвердження передачі відповідачу проса у кількості 52,76 т. на загальну суму 158 270,00 грн. за договором № 29/07/002 від 29.07.2015 року позивачем надано товарно-транспортні накладні № 1 від 27.07.2016 р., № 2 від 01.08.2016 р., № 3 від 02.08.2016 р., № 4 від 04.08.2016 р. та № 5 від 05.08.2016 р. (а. с. 8-13).

Відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна є обов'язковим первинним бухгалтерським документом, який підтверджує операцію з перевезення вантажів автомобільним транспортом для включення у витрати, але не може бути єдиним документом, що підтверджує факт проведення господарської операції з передачі товару.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року № 168/704 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно пунктів 2.4, 2.5 Положення первинні документи повинні містити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, вищезазначені товарно-транспортні накладні не можуть підтверджувати наведену поставку проса, оскільки у них відсутні підписи відповідача (вантажоодержувача) про отримання продукції.

Жодних інших первинних бухгалтерських документів, які могли б підтвердити факт поставки позивачем та отримання відповідачем проса у кількості 52,76 т., на загальну суму 158 270,00 грн. суду не надано. Навпаки, розділ "Документи з вантажем" ТТН № № 1-6, до яких відсилається позивач, засвідчує кількісний показник 38,86 т. отриманого проса, що є фігурантом і рахунку № 61 від 05.08.2016 року, який і був оплачений платіжним дорученням № 53 від 15.08.2016 року.

(3) Доводи позивача спростовуються також наявними у матеріалах справи належним чином оформленими видатковими накладними № 54 від 27.07.2016 року, № 58 від 01.08.2016 року, № 59 від 02.08.2016 року, № 60 від 04.08.2016 року, № 61 від 05.08.2016 року, № 62 від 05.08.2016 року, № 63 від 06.08.2016 року, які підписані сторонами та посвідчені їх печатками. Вони підтверджують факт поставки проса в загальній кількості 145,74997 т. на загальну суму 437 250,00 грн., в тому числі і 38,8567 т. на 110 570,00 грн.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Також відповідачем надано суду рахунок на оплату № 61 від 05.08.2016 року отриманого за договором купівлі-продажу № 29/07/002 від 29.07.2015 року проса на загальну суму 110 570,00 грн. у кількості 38,8567 т. та платіжне доручення № 53 від 15.08.2016 року про сплату 110 570,00 грн. за просо згідно вищевказаного рахунку на оплату (а. с. 62, 96).

Судом не приймаються посилання позивача стосовно відсутності реагування відповідача на фінансову вимогу від 03.10.2016 року, оскільки наведене спростовується наявною у матеріалах справи відповіддю № 386 від 11.11.2016 року (а. с. 43-46).

Крім цього, суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем неправомірно обраховано заборгованість у розмірі 47 700,00 грн. за несплату за 15,9 т. отриманого проса. ТОВ "Агрофірма "Славутич" при здійсненні розрахунку використано зазначені у товарно-транспортних накладних дані у розділі "нетто", що і потягло за собою невірні обчислення.

Оскільки (1) позивачем на підтвердження позовних вимог надано суду тільки ТТН, які не оформлені належним чином, а отже, не можуть бути належним доказом у здійсненні господарської операції з передачі товару у кількості 52,76 т. за договором купівлі-продажу № 29/07/002 від 29.07.2015 року саме в сумі 158 270,00 грн., (2) відповідачем спростовано позовні вимоги повністю наданими доказами про передачу та сплату товару у кількості 38,8567 т. на суму 110 570,00 грн. (підписані та скріплені печатками сторін видаткові накладні та платіжне доручення про оплату), у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 22, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

Повне рішення складено 31.01.2017 року

Суддя Г.І.Бунякіна