КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Справа№ 911/819/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Никеруй Т.М. (дов. № 14-81 від 25.04.2016 р.);

від відповідача: Сушко О.О. (дов. № 02-04/16 від 22.01.2016 р.);

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Київської області від 14.11.2016р.

у справі № 911/819/16 (суддя: Конюх О.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства "Обухіврайтепломережа"

про стягнення 338 559,87 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Обухівтепломережа" про стягнення 205 114,80 грн. - пеня за період з 15.02.2014 р. по 17.07.2015 р.; 335 179,48 грн. - збитки від інфляції за період січень - червень 2014 року та за жовтень - грудень 2014 р.; 27 067,40 грн. - 3% річних за період з 15.02.2014 р. по 18.12.2015 р.

Рішенням господарського суду Київської області від 18.04.2016 р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 р. рішення господарського суду Київської області від 18.04.2016 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.09.2016 р. касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 р. та рішення господарського суду Київської області від 18.04.2016 р. скасовано із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.11.2016 р. у справі № 911/819/16 в задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи сталу позицію Верховного Суду України в аналогічних справах, та приймаючи до уваги те, що відповідачем не порушено порядку та строків оплати за поставлений в 2014 році природний газ, передбачених договором №520/375-в про організацію взаєморозрахунків від 18.12.2015 р., яким сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, отриманий за договором № 2216/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013 р., і який після його виконання не передбачав можливості жодних інших претензій та розрахунків за природний газ, крім тих, що передбачені цим договором, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 14.11.2016 р. у справі № 911/819/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав на те, що судом першої інстанції невірно застосовано висновки Верховного суду України, оскільки такі висновки стосуються виключно заборгованості, яка безпосередньо є предметом регулювання договорами про організацію взаєморозрахунків та не стосується заборгованості, яка була погашена боржником власними коштами поза межами відповідних договорів про організацію взаєморозрахунків. Скаржник зазначає, що звільнення від відповідальності можливе лише відносно оплати, здійсненій у порядку, встановленому договором про організацію взаєморозрахунків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 911/819/16.

24.01.2017 року через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 14.11.2016 р. без змін.

В судовому засіданні 24.01.2017 р. було оголошено перерву до 07.02.2017 р.

В судовому засіданні 07.02.2017 року представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні 07.02.2017 року представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.12.2013 р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та КП "Обухіврайтепломережа" (відповідач, покупець) було укладено договір № 2216/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (договір купівлі-продажу), за умовами якого позивач (продавець) взяв на себе зобов'язання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2014 році природний газ, а покупець - зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору, том 1, а.с. 14-18).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. газ у обсязі до 1910 тис.куб.м.

Згідно з п. 3.1. договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Відповідно до п. 4.1. договору кількість газу визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 3.4. договору не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить - 1 309,20 грн. з ПДВ.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п. 5.5 договору, загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Оплата за газ здійснюється шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1. договору).

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Крім того, між сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору.

Так, відповідно до додаткової угоди №1 від 31.01.2014 р. сторонами внесено зміни до п. 5.2. договору купівлі-продажу, а саме змінено ціну за 1000 куб. м природного газу, яка з 01.01.2014 р. становить з ПДВ 1 309,20 грн. (том 1, а.с. 20).

Додатковою угодою № 2 від 24.04.2014 сторони, керуючись постановою НКРЕ від 03.04.2014 р. №422, погодили викласти пункт 1.2 в новій редакції, а саме, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (том 1, а.с. 21).

Додатковою угодою №3 від 01.10.2014 р. сторони, керуючись постановою КМУ від 29.01.14 № 30, погодили викласти пункт 6.3 Договору в новій редакції, а саме, що кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором, або якщо погашення такої заборгованості передбачено договорами про організацію взаєморозрахунків, укладених на виконання зазначеної постанови КМУ від 29.01.2014 № 30 (том 1, а.с. 22).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання п. 2.1 договору позивач поставив протягом січня-грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 691 473,30 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (том 1, а.с. 23-31):

від 31.01.2014 р. на обсяг 271,792 тис.куб.м. на суму 355 830,08 грн.;

від 28.02.2014 р. на обсяг 243,611 тис.куб.м. на суму 318 935,52 грн.;

від 31.03.2014 р. на обсяг 185,901 тис.куб.м. на суму 243 381,59 грн.;

від 30.04.2014 р. на обсяг 45,005 тис.куб.м. на суму 58 920,55 грн.;

від 31.05.2014 р. на обсяг 19,202 тис.куб.м. на суму 25 139,25 грн.;

від 30.06.2014 р. на обсяг 4,570 тис.куб.м. на суму 5 983,04 грн.;

від 31.10.2014 р. на обсяг 60,829 тис.куб.м. на суму 79 637,32 грн.;

від 30.11.2014 р. на обсяг 185,662 тис.куб.м. на суму 243 068,70 грн.;

від 31.12.2014 р. на обсяг 275,418 тис.куб.м. вартістю 360 577,25 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з виписки з операцій по рахунку КП "Обухівтепломережа" з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р., розрахунки протягом січня 2014 року - грудня 2015 року за поставлений газ відповідач проводив з порушенням погоджених сторонами строків та власними коштами на суму 1 273 698,30 грн.; основний борг за поставлений природний газ по договору купівлі-продажу відповідачем погашено остаточно 25.12.2015 р. перерахуванням позивачу субвенції з загального фонду ДБУ відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 №375 та згідно договору №520/375-в від 18.12.2015 в сумі 417 775,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, свої зобов'язання за укладеним договором щодо оплати поставленого природного газу виконував з простроченням строку, внаслідок чого позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачем не порушено порядку та строків оплати за поставлений в 2014 році природний газ, передбачених договором №520/375-в про організацію взаєморозрахунків від 18.12.2015 р., яким сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, отриманий за договором № 2216/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013 р., і який після його виконання не передбачав можливості жодних інших претензій та розрахунків за природний газ, крім тих, що передбачені цим договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору купівлі-продажу, згідно якого в силу вимог ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 укладеного договору сторони передбачили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі вимогами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Водночас, колегією суддів встановлено, що в 2015 році пунктом 16 статті 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (зі змінами) була передбачена компенсація витрат з різниці в тарифах на в тарифах на теплову енергію, за рахунок джерел, передбачених пунктами 8 і 9 статті 11 цього Закону, зокрема за рахунок надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на прибуток підприємств, що сплачується підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 375 затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктами 2, 3 вищевказаного Порядку передбачено, що перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків. Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за електричну енергію та природний газ, згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату укладення такого договору.

18.12.2015 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням виконавчого комітету Обухівської міської ради (сторона третя), Виконавчим комітетом Обухівської міської ради (сторона четверта), Комунальним підприємством «Обухіврайтепломережа» (сторона п'ята) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 520/375-В (Том 1, а.с. 58-61).

Предметом вказаного договору була організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною п. 16 ст. 14 та ст. 32 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 375.

Згідно з п. 8 договору сторони погодили порядок розрахунків та дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за 2014 рік у сумі 417 775 грн. згідно з договором № 2216/14-ТЕ-17 від 27.12.2013 р.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач протягом січня 2014 року - грудня 2015 року здійснював розрахунки по договору загалом на суму 1 273 698,30 грн., тобто до укладення 18.12.2015р. договору №520/375-в про організацію взаєморозрахунків, в результаті чого станом на момент укладення зазначеного договору залишок заборгованості складав 417 775,00 грн.

На виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків 18.12.2015 р. відповідач 25.12.2015 р. сплатив на рахунок позивача грошові кошти в сумі 417 775,00 грн. за природний газ згідно договору № 2216/14-ТЕ-17 від 27.12.2013 р., що підтверджується платіжним дорученням № 45 від 25.12.2015 р., із зазначенням призначення платежу «Субвенція з заг фонду ДП ПКМУ від 04.06.15 № 375 дог № 520/375-в від 18.12.15 заборг за прир газ зг дог від 27.12.13 № 2216/14-ТЕ-17 за 14 рік».

Таким чином, станом на момент розгляду даної справи, відповідач повністю розрахувався з позивачем за природний газ, переданий йому з січня 2014 року по грудень 2014 року.

Укладення договорів про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету, в силу вимог чинного законодавства, є диспозитивним правом його учасників.

Так, пунктом п.п. 2 п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно п. 17 договору, сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Отже, уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу (стягнення пені), та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України (стягнення інфляційних втрат та 3 % річних), необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі № 3-322гс15, від 07.10.2015 р. у справі № 924/406/14, від 11.11.2015 р. у справі № 927/1733/14, від 10.02.2016 р. у справі № 902/1652/13, у постановах від 09.09.2014 р. у справах №5011-1/1043-2012-42/528-2012, №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 25.03.2015 р. у справі № 924/1265/13, від 01.07.2015 р. у справі №924/1230/14 та від 30 вересня 2014 року у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено порушення відповідачем строків оплати за поставлений природний газ в 2014 році за вищезазначеним договором купівлі-продажу з врахуванням укладеного договору про організацію взаєморозрахунків, яким сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, колегія суддів, перевіривши наданий розрахунок заявлених до стягнення сум, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки (як вже зазначалося) спірним договором про організацію взаєморозрахунків порядок і строки оплати були змінені, а відповідальність настає лише за порушення цих строків, визначених вказаним договором про організацію взаєморозрахунків, чого судом апеляційної інстанції встановлено не було. До того ж наслідком виконання договору про організацію взаєморозрахунків (згідно з його пунктом 17) є відсутність у сторін жодних претензій одна до одної стосовно його предмета.

Посилання скаржника на те, що сплата відповідачем боргу згідно з договором про організацію взаєморозрахунків не звільняє останнього від відповідальності за порушення строків оплати боргу у тій частині, яка була погашена за рахунок власних коштів підприємства, колегією суддів оцінюється критично, оскільки, як вже зазначалося, підписуючи договір про організацію взаєморозрахунків, позивач погодився з усіма його умовами, відповідно до яких з метою виконання договору сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору (пункт 12), а після його виконання вони не мають одна до одної претензій (пункт 17).

При цьому, колегією суддів було враховано вказівки касаційної інстанції під час нового розгляду справи та вирішено спір на підставі належних доказів.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 14.11.2016 року у справі № 911/819/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Київської області від 14.11.2016 року у справі № 911/819/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 14.11.2016 року у справі № 911/819/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/819/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко