ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року Справа № 915/1374/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз, вул. Погранична, 159, м. Миколаїв, 54003.

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Роскосметика, пр.

Богоявленський, 47, кв. 3, м. Миколаїв, 54018.

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Роскосметика,

вул. Казарського, 3, корп. 2, м. Миколаїв, 54007.

про: визнання п. 6.3 Договору поставки № 01318 від 01.07.2008 року недійсним.

Суддя C.М.Коваль

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 04/1309 від 30.12.2016 року;

Від відповідача 1: ОСОБА_2, довіреність № 11/1 від 11.01.2017 року;

ОСОБА_3, довіреність № 16/1 від 16.01.2017 року;

ОСОБА_4, довіреність № 17/1 від 17.01.2017 року;

Від відповідача 2: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 12.01.2017 року.

СУТЬ СПОРУ:

Позов поданий про визнання недійсним п. 6.3 договору поставки № 01318, укладеного 01.07.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Роскосметика та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Роскосметика.

Позовні вимоги обґрунтовуються невідповідністю договору вимогам законодавства.

Відповідачі своїх представників в судове засідання направили, проти позову заперечують повністю.

Згідно з вимогами ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 02.02.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Обставини справи.

01.07.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Роскосметика та Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Роскосметика укладено договір поставки № 01318 (далі - Договір) відповідно до умов цього Постачальник прийняв на себе зобов'язання поставляти Покупцю, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар в асортименті й кількості, передбаченому накладними, які є невід'ємною частиною договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору повне найменування товару, його опис й характеристика, кількість товару та інші параметри зазначаються у накладних. Товар за даним договором постачається товарними партіями, розмір яких визначається у кожному конкретному випадку у відповідності до заявки, даної в порядку п. 3.1 Договору.

Згідно п. 2.1 Договору Постачальник зобов'язався: завчасно узгоджувати з Покупцем дату товарної передачі кожної партії товару в порядку, передбаченому п. 3.1 Договору; передавати товар на адресу Покупця у відповідності з узгодженими з Покупцем заявками.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору Покупець зобов'язався завчасно направляти Постачальнику замовлення (заявку), в якому відображати всі характеристики товару в порядку, визначеному п. 3.1 Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору Покупець завчасно узгоджує з Постачальником об'єми поставки Товару, а також ймовірні дати відправки на його адресу конкретної партії товару. Після вказаного погодження Покупець здійснює замовлення (заявку) Постачальнику на необхідну кількість товару, а Постачальник після отримання заявки від Покупця здійснює заходи по підготовці товару до відвантаження. Заявки мають бути складені у письмовій формі (по факсу) та мають містити наступні показники: найменування отримувача, найменування товару, кількість, дату ймовірної поставки та інше. Розрахунок за поставлений товар здійснюється на умовах 100 % за фактом поставки партії товару протягом 30 банківських днів від дати поставки товару (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 5.3 Договору товар вважається переданим Постачальником та прийнятим Покупцем по кількості відповідно до кількості, вказаної у накладних.

02.07.2014 р. між сторонами Договору укладена додаткова угода №1, згідно якої сторони включили до Договору п. 6.7 та погодили, що Продавець несе передбачену Договором відповідальність за невиконання взятих на себе за договором зобов'язань незалежно від його вини.

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Роскосметика, у зв'язку з невиконанням умов договору, звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Роскосметика про стягнення штрафних санкцій за договором поставки № 01318 від 01.07.2008 року в сумі 198 809, 89 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.06.2016 року рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.03.2016 року у справі № 915/120/16 скасовано та постановлене нове рішення, яким стягнуто з відповідача-1 на користь відповідача- 2 198809,89 грн. штрафних санкцій та 2982,14 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову та судового збору в розмірі 3280,35 грн.

27.09.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Роскосметика звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі - позивач) про стягнення майнової шкоди в розмірі 205072,38 грн., судових витрат _ по оплаті судового збору в розмірі 3076,08 грн., витрат на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 3000 грн.

В грудні 2016 року Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить визнати недійсним п. 6.3 договору поставки № 01318 від 01.07.2008 року.

Позов обґрунтовується тим, що сторони правочину не визначились та не узгодили між собою основну складову, з якої повинно відбуватись нарахування такої штрафної санкції (сума невиконаної частини зобов'язання, певна грошова сума, сума зобов'язання або кратний розмір вартості товарів (робіт, послуг), оскільки ці складові за своєю природою є різними за змістом і сумами, тому позивач вважає п. 6.3. договору недійсним.

В обґрунтування позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз посилається на ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Відповідач, як вже вище вказано, проти позову заперечує повністю, мотивуючи це тим, що договір укладений згідно чинного законодавства, а саме:

- У п. 6.3 договору поставки № 01318 від 01.07.2008 року штрафні санкції у вигляді пені, порядок сплати яких визначено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, не суперечать вимогам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, про що зазначено у постанові Одеського апеляційного господарського суд від 23.06.2016 року у справі № 915/12/16.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову на підставі нижченаведеного.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Предметом спору в даної справі є визнання п. 6.3 Договору поставки № 01318 від 01.07.2008 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» та Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «Роскосметика».

За приписами ст. 35 ГПК України факти, встановлені, зокрема рішенням господарського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

У ході розгляду справи з'ясовано, що в іншій господарській справі постановою Одеського апеляційного господарського суду по справі № 915/120/16 від 23.06.2016 року вирішено спір про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Роскосметика на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний Дім Роскосметика 198809,89 грн. штрафних санкцій.

У мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що з огляду на ст.ст.525, 526, ч.1 ст.530, 549, 610, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, ч.2 ст.217, ч.1 ст.218, ч.4 ст.231, 265 ГК України, а також виходячи з того, що укладаючи договір поставки і обумовлюючи в ньому відповідальність, умови її настання та розмір, обидві сторони вправі розраховувати на належне виконання договору, дієвість механізмів санкцій, передбачених цим договором, які спонукають сторін до його належного виконання. А також, сторони за обоюдною згодою на підставі додаткової угоди №1 від 02.07.2014р. включивши в договір поставки пункт 6.7., яким встановили відповідальність Продавця (відповідача) за невиконання взятих на себе за договором зобовязань незалежно від його вини.

Отже, судом зроблено висновок та встановлений факт, що в п. 6.3 Договору поставки зазначені штрафні санкції у вигляді пені, порядок сплати визначений ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України не суперечить вимогам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Господарський суд, вирішуючи спір зобовязаний встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними, а саме:

- невідповідність змісту угоди вимогам закону;

- недодержання встановленої форми угоди;

- неправоздатність сторін за угодою;

- неправомірність дій сторін.

Проте, всупереч вимог статті 33 ГПК України позивачем не подано доказів стосовно того, що п. 6.3 договору поставки № 01318 від 01.07.2008 року не відповідає чинному законодавству.

Враховуючи викладене, позов про визнання недійсними п. 6.3 договору поставки № 01318 від 01.07.2008 року підлягає бути залишеним без задоволення.

За таких обставин в позові слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.33,44,49,82,82-1,84,85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 02.02.2017 року.

Суддя С.М.Коваль