РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Справа № 906/649/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Коломис В.В. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 2-298 від 22 грудня 2016 року);

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №05/3 від 18 січня 2017 року).

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.16 року у справі №906/649/16 (суддя Машевська О.П.)

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз"

про стягнення 5004025,39 грн.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області (суддя Машевська О.П.) від 29 вересня 2016 року у справі №906/649/16 було відмовлено у позові ОСОБА_3 акціонерного товариства "Укртрансгаз" (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (надалі відповідач) про стягнення 5004025,39 грн.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу, тому в межах дії договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01 липня 2015 року він не повинен виконувати умови пп.5.5 даного договору в частині проведення розрахунків, оскільки згідно пп.5.6 договору сторони погодили умови оплати для гарантованого постачальника, а саме: у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Таким чином, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови КМ України, а тому є обов'язковими для виконання всіма сторонами.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач ПАТ "Укртрансгаз" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 29 вересня 2016 року у справі №906/649/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме: в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 2354011,82 грн. провадження у справі припинити, у зв'язку зі сплатою, стягнути з ТОВ "Поліссягаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" 1241275,31 грн. боргу за надані послуги згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н013 від 01 липня 2015 року, пені у розмірі 691805,74 грн., 7% штрафу у розмірі 524772,56 грн., 3% річних у розмірі 47937,25 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 144222,71 грн. та 75061 грн. витрат по сплаті судового збору. Позивач вважає, що обґрунтування на які посилається суд першої інстанції, як на обставину, що надала йому право відмовити у позовних вимогах ПАТ "Укртрансгаз" щодо стягнення основного боргу, неустойки, 7% штрафу, інфляційних нарахувань та 3% річних є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та відповідно рішення прийняте з порушенням норм матеріального права (статті 525, 526, 599, 625, 631 Цивільного кодексу України, статті 617 Господарського кодексу України) та процесуального права (статті 4-2, 4-7, 43 ГПК України). Зокрема, апелянт зазначає, що розрахунки, які здійснюються за Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій є лише одним із способів виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором і вказаний порядок, який затверджений Постановою КМУ №20 від 11 січня 2005 року, не змінював та не змінює строки виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем за договором, та не свідчить про відмову позивача прийняти належне виконання зобов'язань від відповідача в разі не укладення додаткової угоди до договору із зміною порядку розрахунків, як про це стверджує суд першої інстанції. Наведені обставини у рішенні підлягають спростуванню, оскільки сторони договору не вносили зміни до його умов в частині виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати послуг транспортування природного газу, а також не визначали, що відповідач здійснює розрахунки за цим договором виключно шляхом оформлення спільних протокольних рішень відповідно до постанови КМУ №20 від 11 січня 2005 року. Викладені обставини свідчать про те, що умови договору в частині порядку проведення відповідачем розрахунків з позивачем за надані послуги транспортування природного газу залишались та залишаються чинними. Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінюють умови спірного договору, а лише встановлюють джерело коштів, за рахунок яких буде погашена заборгованість за природний газ. Крім того, апелянт звертає увагу, що згідно розрахунку основної суми боргу (наявний в матеріалах справи) ПАТ "Укртрансгаз" надало послуг по спірному договору на суму 8791672,25 грн., а спільні протокольні рішення, надані відповідачем до матеріалів справи, були підписані на загальну суму 5705286,89 грн. Отже, залишок суми боргу, ТОВ "Поліссягаз" мало сплатити власними коштами. Також, скаржник наголошує на тому, що на момент винесення господарським судом Житомирської області рішення непогашена сума боргу ТОВ "Поліссягаз" перед ПАТ "Укртрансгаз" по спірному договору складала 1241275,31 грн. Дані обставини не були враховані судом при винесенні оскаржуваного рішення. Також, ПАТ "Укртрансгаз" зазначає, що обов'язкові умови для настання та застосування відповідальності у вигляді додаткового стягнення штрафу у розмірі 7% від простроченої суми наявні та доведені доказами, що є в матеріалах справи, в зв'язку з чим твердження щодо безпідставності нарахування штрафу відповідно до статті 231 Господарського кодексу України за прострочення виконання грошового зобов'язання є безпідставним.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31 жовтня 2016 року у справі №906/649/16 було поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача та призначено дату судового засідання на 16 листопада 2016 року.

Від відповідача ТОВ "Поліссягаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

В судових засіданнях 16 листопада 2016 року та 21 грудня 2016 року оголошувались перерви.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 26 грудня 2016 року на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Саврія В.А. у період з 26 грудня 2016 року по 11 січня 2017 року включно та відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Дужич С.П., суддя Коломис В.В..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26 грудня 2016 року у справі №906/649/16 апеляційну скаргу було прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів.

26 грудня 2016 року від ТОВ "Поліссягаз" надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, у яких останній зазначає, що виходячи з норм чинного законодавства державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. ТОВ "Поліссягаз" також звертає увагу на той факт, що на момент укладення договору, з огляду на специфічний порядок розрахунку, існуючі процедури організації взаємних розрахунків, зокрема позивач, був обізнаний, що відповідач через нормативно встановлені обмеження, завідомо не здатний належним чином, у повному обсязі та своєчасно виконувати свої зобов'язання перед ним, що підтверджується листами, якими відповідач неодноразово звертався до ПАТ "Укртрансгаз" з проханням дотримуватись вимог Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" та зараховувати в повному обсязі гарантовані суми для погашення заборгованості за протрансопртований природний газ відповідно затвердженого НКРЕКП алгоритму розподілу коштів.

В судовому засіданні 26 грудня 2016 року оголошувалась перерва до 01 лютого 2017 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30 січня 2017 року на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Дужича С.П. у період з 30 січня 2017 року по 03 лютого 2017 року включно та відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31 січня 2017 року у справі №906/649/16 апеляційну скаргу було прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 липня 2015 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (далі - замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н013 /а.с.40-46/.

Згідно пункту 1.1 даного договору, газотранспортне підприємство зобов'язалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання - передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі - газ) замовника складає 12300,000 тис. куб.м., у тому числі по місяцях: липень 700,000; серпень - 700,000; вересень 900,000; жовтень - 2000,000; листопад 4000,000; грудень - 4000,000. Газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання.

Згідно пункту 5.1 договору, розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Відповідно до пункту 5.5 договору сторони погодили, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У платіжних дорученнях замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначено номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Згідно пункту 5.6 договору, у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до підпунктів 6.3.2, 6.3.7 пункту 6.3 договору, замовник зобов'язався, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору; виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством та договором.

Згідно пункту 11.1 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

ПАТ "Укртрансгаз", обґрунтовуючи заявлений позов, зазначив, що на виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н013 від 01 липня 2015 року ним було надано відповідачу у липні - грудні 2015 року та січні - квітні 2016 року послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу в обсязі 17502,903 тис. куб.м. на загальну суму 8791672,25 грн., частину з яких останній не сплатив.

Факт надання вказаних послуг позивач підтвердив відповідними підписаними сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за вказаний період /а.с.47-55/.

Згідно даних позивача, відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати наданих позивачем послуг здійснив лише частково, сплативши - 5196385,12 грн., в результаті чого станом на день заявлення даного позову утворилась перед позивачем заборгованість за період з липня по грудень 2015 року та з січня по квітень 2016 року на загальну суму 3595287,13 грн. /а.с.4-5/.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Відповідно до частин 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами статті 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пункт 1 статті 653 Цивільного кодексу України визначає, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 905 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалося, пунктом 11.1 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Як вбачається судами з матеріалів справи, зокрема, актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01 липня 2015 року продовжив дію на 2016 рік на тих же умовах.

Таким чином, послуги з транспортування природного газу у період з січня по квітень 2016 року надавались в межах договору.

Крім того, 18 вересня 2015 року, 20 жовтня 2015 року, 18 листопада 2015 року, 17 грудня 2015 року, 19 січня 2016 року, 19 лютого 2016 року, 18 березня 2016 року, 14 квітня 2016 року, 19 травня 2016 року, 17 червня 2016 року, 19 липня 2016 року та 16 вересня 2016 року між Головним управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області, Управлінням праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації, ТОВ "Поліссягаз", ПАТ "Укртрансгаз" та НАК "Нафтогаз України" було підписано 13 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" /а.с.107-148/.

Згідно пунктів 2.1 зазначених спільних протокольних рішень, сторони погодили перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунку, та послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення.

При прийнятті відповідних рішень, сторони керувались, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року №55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

У пункті 1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року №55/57/43 розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 (із змінами), складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням. Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках (п.п.2.1-2.3 вказаного вище Порядку).

У пункті 2.7 Порядку визначено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Відповідно до статті 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність субєктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій субєктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ № 20 від 11 січня 2005 року), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, повязаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України Про житлово-комунальні послуги, Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ № 20 від 11 січня 2005 року.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобовязання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобовязань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків (№1968/у від 18 вересня 2015 року на суму 24559,34 грн., №2187/у від 20 жовтня 2015 року на суму 31727,55 грн., №2422/у від 18 листопада 2015 року на суму 100000,00 грн., №2947/у від 17 грудня 2015 року на суму 250000,00 грн., №67/у від 19 січня 2016 року на суму 400000,00 грн., №712/у від 19 лютого 2016 року на суму 400000,00 грн., №978/у від 18 березня 2016 року на суму 700000,00 грн., №1182/у від 14 квітня 2016 року на суму 591000,00 грн., №1181/у від 14 квітня 2016 року на суму 909000,00 грн., № 1546/у від 19 травня 2016 року на суму 500000,00 грн., №1772/у від 17 червня 2016 року на суму 700000,00 грн., №1883/у від 19 липня 2016 року на суму 1500000,00 грн., №2352/у від 16 вересня 2016 року на суму 190000,00 грн.), слід вважати елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що сторони фактично погодились, що оплата наданих послуг з транспортування газу за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н013 від 01 липня 2015 року підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Тому вказані спільні протокольні рішення розцінюються як різновид господарських договорів.

Підписанням спільних протокольних рішень, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01 липня 2015 року.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 3-1267гс15.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2012 року №705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" установлено, що: гарантованими постачальниками природного газу є суб'єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії) /а.с.165/.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу, який в установленому порядку отримав від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом № 299066 серії АЕ від 26 червня 2015 року /а.с.167/.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758, затверджено Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), що додається (пункт 1 постанови) /а.с.166/.

Пунктом 3 даної постанови зобов'язано взяти до відома, що акти Кабінету Міністрів України застосовуються в частині, що не суперечить цій постанові.

Ця постанова набирає чинності з 1 жовтня 2015 року та діє до 1 квітня 2017 року (пункт 5 постанови).

Отже, враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що в межах дії договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01 липня 2015 року ТОВ "Поліссягаз" не повинно виконувати умови пункту 5.5 даного договору в частині проведення розрахунків, оскільки згідно пункту 5.6 договору сторони погодили умови оплати для гарантованого постачальника, а саме: у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Таким чином, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови КМ України, а тому є обов'язковими для виконання всіма сторонами.

ПАТ "Укртрансгаз", посилаючись на пункт 7.3 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01 липня 2015 року заявив вимогу про стягнення з відповідача 691805,74 грн. пені, а також відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України вимогу про стягнення 47937,25 грн. 3% річних та 144222,71 грн. інфляційних нарахувань.

Однак, як вірно зазначено місцевим господарським судом, зазначені вимоги є такими, що заявлені безпідставно та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки підписанням спільних протокольних рішень, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н013 від 01 липня 2015 року, тому наслідки порушення грошового зобов'язання, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються, а також у зв'язку з тим, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу і сплачує кошти позивачу за певним алгоритмом та зобов'язаний дотримуватися вимог законодавства, в тому числі і постанови КМ України.

Аналогічної правової позиції дотримується також Верховний Суд України, зокрема у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 3-1267гс15.

Господарським судом першої інстанції також було правомірно відмовлено у стягненні 524772,56 грн. 7% штрафу нарахованих на підставі частини 2 статті 231 Господарського кодексу України з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Правовий аналіз вищевказаної норми свідчить про те, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи викладене, безпідставним є застосування до даних правовідносин, а саме, як до грошових зобов'язань положень абзацу 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкцій, передбачених абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливе, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Зазначена правова позиція суду грунтується на висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 04 лютого 2014 року у справі № 903/610/13.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.16 року у справі №906/649/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/649/16 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.