донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

24.01.2017 справа №905/2432/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_4 довіреність №ББУ/ДУ115/ББ/16 від 13.12.2016р.
від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_5 довіреність №5 від 17.01.2017р. Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Харків
на рішення господарського судуДонецької області
від20.10.2016р. (повний текст підписано 21.10.2016р.)
у справі№905/2432/16 (суддя Осадча А.М.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля Донецької області
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ
про тлумачення умов договору оренди

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.10.2016р. у справі №905/2432/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля Донецької області до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ про тлумачення умов пунктів 5.1.21 та 6.2 договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Добропіллявугілля від 22.12.2010 року задоволені частково та судом розтлумачено зміст п.5.1.21. договору наступним чином: Орендар (ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля) забезпечує ліквідацію шахт ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля за власний рахунок виключно після відпрацювання запасів вугілля. З інших підстав, у тому числі, але не виключно, у разі, коли за техніко-економічним обґрунтуванням розробка родовищ є недоцільною, ліквідація або консервація шахт здійснюється у порядку, що визначений діючим законодавством України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати судове рішення у звязку з тим, що наведене рішення є незаконним та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник вважає, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи; висновки, викладенні у рішенні суду, не відповідають обставинам справи. Зазначає про порушення судом першої інстанції правил підсудності даної справи, оскільки на думку скаржника, даний спір підсудний господарському суду Харківської області з огляду на місцезнаходження відповідача у м.Харкові.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення, про що також зазначив у наданому відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач наполягає на задоволенні апеляційної скарги та просить рішення суду скасувати, справу направити до господарського суду Харківської області за підсудністю.

Третя особа наданими їй правом не скористалась, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Про час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду про порушення апеляційного провадження у даній справі та про відкладення апеляційної скарги сторони були попереджені про те, що у разі незявлення в судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля Донецької області звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків про тлумаченням умов пунктів 5.1.21. та 6.2. договору оренди цілісного майнового комплексу від 22.12.2010р. у звязку з різним тлумаченням сторонами договору даних пунктів.

Позовні вимоги до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків обґрунтовані різним тлумаченням сторонами договору даних пунктів. Зокрема, позивач вважає, що пунктом 5.1.21. на останнього покладений обовязок забезпечувати ліквідацію шахт та нести відповідні витрати виключно у разі відпрацювання запасів вугілля, тоді як у всіх інших випадках, такий обовязок покладається на Орендодавця та Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Також, відповідно до пункту 6.2. договору, Орендар за згодою Орендодавця має право розпоряджатися матеріальними цінностями, які входять до складу орендованого майна підприємства. Між тим, відповідач на звернення позивача щодо передачі позивачем ОСОБА_6 силам України чи іншим військовим формуванням на безоплатній основі для виконання умов мобілізаційного законодавства вказаного майна (автомобільної техніки) не висловив конкретної позиції щодо надання згоди або визнання неможливим безкоштовної передачі транспортних засобів.

Враховуючи викладене, позивач просив суд розтлумачити умови договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Добропіллявугілля від 22.12.2010року наступним чином: пункт 5.1.21 - визнати, що Орендар (ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля) забезпечує ліквідацію шахт ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля за власний рахунок виключно після відпрацювання запасів вугілля. З інших підстав, у тому числі, але не виключно, у разі, коли за техніко-економічними розрахунками розробка родовищ є недоцільною, ліквідація або консервація шахт здійснюється за рахунок органу державної влади, що здійснює управління державним майном - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. На думку позивача, під час укладення договору сторонами викладені умови, які вони по різному розуміють, про що свідчить позиція РВ Фонду державного майна України по Донецькій області щодо звернення Орендаря до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з питання необхідності бюджетування витрат на ліквідацію/консервацію шахти Білицька. Пункт 6.2 - визнати, що Орендар має право тільки за умови погодження Орендодавцем продавати, обмінювати, позичати, іншим чином розпоряджатися матеріальними цінностями, які входять до складу орендованого майна Підприємства, здавати їх в суборенду, а також передавати свої права та обовязки за цим Договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позову в частині тлумачення умов п.5.1.21 договору оренди та відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля в частині тлумачення п. 6.2 договору з огляду на те, що даний пункт договору визначає порядок і спосіб отримання орендарем згоди Орендодавця на передачу державного майна військовому формуванню, що не відноситься до такого правового інституту, як тлумачення умов договору оренди.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, перевіривши повноту встановлених фактів, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, відповідач стверджує, що правовідносини щодо яких виник спір у даній справі виникли саме з виконання умов договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Добропіллявугілля від 22.12.2010року, а не з укладення, оскільки питання щодо вжиття Орендарем заходів з ліквідації шахт ( п.5.1.21. договору), а також щодо передачі ним своїх прав та обовязків за договором оренди іншим особам (п. 6.2. договору) обєктивно не могло виникнути на стадії укладення цього договору з огляду на відсутність існування відповідних рішень Добропільської міської ради та військового комісару Добропільського ОМВК, прийнятих у 2015році.

В свою чергу, з позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля Донецької області під час звернення до господарського суду Донецької області зазначило, що предметом спору у даній справі є тлумачення умов договору оренди, яке витікає з укладення договору, а не з його виконання, а тому для визначення підсудності застосовуються положення ч.1 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, посилався на п. 20.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.11р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", відповідно до якого, за твердженням позивача, стороною, зобов'язаною здійснити певні дії, може бути будь-яка із сторін, у якої з огляду на умови договору та з урахуванням фактичних обставин справи відповідний обов'язок існує на момент подання позову та правову позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України у справі 5021/741/12 від 20.02.2013р.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до статей 13, 15 Господарського процесуального кодексу України, підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.1 ст.15 Господарського процесуального кодексу України, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобовязаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо.

Відповідно до заявлених позовних вимог, спір полягає у тлумаченні умов договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Добропіллявугілля від 22.12.2010року.

При цьому, як зазначено вище, обставини, що призвели до звернення до суду з даним позовом, виникли у 2015році.

Таким чином, оскільки тлумачення умов договору не є ані стадією укладання, ані стадією зміни, розірвання чи визнання недійсним умов договору, судова колегія вважає посилання позивача на ч. 1 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України хибним.

Одночасно, відповідно до заперечень відповідача, викладених також в апеляційній скарзі, останній посилається на на те, що спір виник під час виконання умов договору, тобто спір підлягає передачі за територіальною підсудністю на підставі ч. 2 ст. 15, ст. 17 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, крім спорів, що виникають при виконанні господарських договорів, за місцезнаходженням відповідача підлягають розгляду й спори з інших підстав.

Згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Місцезнаходження юридичної особи визначається засновниками в установчих документах та вказується в реквізитах реєстраційної картки на проведення державної реєстрації юридичної особи, яка подається реєструючому органу під час державної реєстрації.

Як зазначається у п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 № 1556/5 (з подальшими змінами).

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", відомості про місцезнаходження юридичної особи є складовою частиною Єдиного державного реєстру.

Таким чином, місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

Як свідчать матеріали справи, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області зареєстроване за юридичною адресою: 61057, місто Харків, Майдан Театральний, будинок 1, про що свідчить Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Із сформованого Донецьким апеляційним господарським судом запиту з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців також вбачається, що місцезнаходженням відповідача є місто Харків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи. Справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Виходячи з наведених норм, господарський суд розглядає справу по суті лише в тому випадку, коли при прийнятті справи до провадження вона була підсудна саме цьому суду, тобто була прийнята до провадження з додержанням правил підсудності.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв справу до розгляду з порушенням правил територіальної підсудності.

Відповідно до п.20.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. № 10 Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам: у разі коли непідсудність справи даному місцевому господарському суду виявлено під час апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення і останнє в звязку з цим скасовується, то матеріали справи підлягають поверненню до місцевого господарського суду, який прийняв рішення, для виконання ним вимог частини першої статті 17 ГПК, про що зазначається в резолютивній частині постанови апеляційної чи касаційної інстанції.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля Донецької області до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ про тлумачення умов пунктів 5.1.21 та 6.2 договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Добропіллявугілля від 22.12.2010 року необхідно передати за територіальною підсудністю до господарського суду Харківської області.

Колегія суддів також звертає увагу позивача на помилкове посилання на п. 20.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.11 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", оскільки підпункт із зазначеним позивачем текстом, виключено згідно з постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10.07.2014 р. N 6, у звязку з цим підпункти 20.6.-20.9. встановлено вважати підпунктами 20.5. 20.8.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 20.10.2016р. у справі № 905/2432/16 підлягає скасуванню як таке, що прийняте із порушенням норм процесуального права із поверненням матеріалів справи до господарського суду Донецької області для виконання ним вимог частини першої статті 17 Господарського процесуального кодексу України.

Розподіл судових витрат (в тому числі за подання апеляційної скарги), відповідно до розяснень, викладених у п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7, буде здійснено місцевим господарським судом після вирішення спору по суті згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.10.2016р. у справі №905/2432/16 скасувати.

Повернути справу №905/2432/16 господарському суду Донецької області для виконання вимог частини першої статті 17 Господарського процесуального кодексу України та направлення справи до господарського суду Харківської області для розгляду за встановленою підсудністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3