КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р. Справа№ 910/15535/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Тищенко О.В.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, дов. б/н від 16.08.2016;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес груп С"

на рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2016

у справі № 910/15535/16 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес груп С"

про стягнення 40 138,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес груп С" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором БГдс-2/10516 від 01.05.2016 в загальній сумі 40 138 грн. 41 коп., з яких 36 080 грн. 00 коп. - основний борг, 3 239 грн. 29 коп. - пеня, 314 грн. 00 коп. - 3% річних, 505 грн. 12 коп. - інфляційні збитки.

Рішенням від 10.11.2016 господарський суд міста Києва позов задовольнив повністю. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес груп С" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 36 080 грн. 00 коп. - суми основного боргу, 3 239 грн. 00 коп. - 3 % річних, 505 грн. 12 коп. - інфляційні втрати та 1 378 грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Бізнес груп С" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі № 910/15535/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 у складі колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В., апеляційну скаргу ТОВ „Бізнес груп С" було прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги у справі № 910/15535/16 призначено на 17.01.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

У зв'язку з перебуванням судді-учасника колегії Майданевича А.Г. на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.01.2017, було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), судді: Тищенко О.В., Сулім В.В.

У зв'язку з перебуванням судді-учасника колегії Суліма В.В. на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.01.2017, було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), судді: Тищенко О.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 прийнято матеріали справи № 910/15535/16 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес груп С" на рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі № 910/15535/16 до свого провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/15535/16 відкладено на 01.02.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

У судовому засіданні 01.02.2017 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, зокрема, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважного представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

На підставі ст. 22 ГПК України, позивачем було подано: заяву від 22.09.2016, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на надання юридичних послуг в розмірі 8 000,00 грн., заяву від 27.10.2016 про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 36 080,00 грн. - суму основного боргу, 3 239,29 грн. - пені за період з 13.07.2016 по 27.10.2016, 314,00 грн. - 3% річних за період з 13.07.2016 по 27.10.2016, 505,12 грн. - інфляційні втрати за період з липня 2016р. по вересень 2016р. та заяву про відшкодування судових витрат, які пов'язані з явкою до суду в сумі 288,07 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.05.2016 позивачем та відповідачем укладено договір перевезення вантажу № БГдс-2/10516, згідно із п.п. 1.1-1.3 якого, відповідно до цього договору позивач, за договором виконавець, зобов'язався організовувати перевезення вантажів відповідача, за договором замовника, та надавати інші транспортно-експедиційні і додаткові послуги відповідно до вимог відповідача, пов'язані з перевезенням вантажів по території України, а відповідач зобов'язався сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; найменування, кількість і ціна послуги визначаються в рахунках або актах виконаних робіт, що є невід'ємною частиною цього договору; загальна сума договору складається з загальної суми актів виконаних робіт, підписаних обома сторонами.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.3-5.4 договору № БГдс-2/10516 розрахунки між позивачем та відповідачем здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 21 календарної доби, з моменту підписання акту виконаних робіт; рахунок на оплату підписується позивачем і надається відповідачу після надання послуг; сторони підписують акт виконаних робіт по факту надання транспортно-експедиційних послуг; акт виконаних робіт повинен бути підписаний відповідачем та повернутий позивачу протягом 3 днів з дати його отримання; у випадку відсутності у строк 1 к.д. письмових зауважень відповідача, послуги вважаються виконаними належним чином, а акт затвердженим і таким, відносно якого у відповідача немає зауважень.

Факт надання позивачем відповідачу транспортних послуг на загальну суму 76 080,00 грн., підтверджується актами надання послуг, а саме: № 1 від 14.05.2016 на суму 8 740,00 грн.; № 2 від 21.05.2016 на суму 8 280,00 грн.; № 4 від 31.05.2016 на суму 16 560,00 грн.; № 5 від 21.06.2016 на суму 6 500,00 грн.; № 8 від 21.06.2016 на суму 36 000,00 грн., товарно-транспортними накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені печатками відповідача, копії яких долучені до матеріалів справи.

Також позивачем виставлені відповідачу рахунки-фактури № СФ-000000І від 14.05.2016, № СФ-0000002 від 21.05.2016, № СФ-0000004 від 31.05.2016, № СФ-0000005 від 21.06.2016 року, № СФ-0000008 від 21.06.2016.

Із витягу із особового рахунку позивача вбачається, що відповідачем частково, на суму у розмірі 40 000,00 грн., сплачені грошові кошти за надані позивачем транспортні послуги.

Однак, як вказує позивач та не заперечується відповідачем, останній не оплатив у повному обсязі надані послуги, згідно із зазначеними вище актами надання послуг, у зв'язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем склала суму у розмірі 36 080,00 грн.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 33 ГПК України).

Відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем, відповідно до п. 5.1 договору № БГдс-2/10516, доказів сплати позивачу заборгованості у розмірі 36 080,00 грн., відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги згідно із договором № БГдс-2/10516 у розмірі 36 080,00 грн., є такою, що підтверджена матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6.2.1 договору № БГдс-2/10516 за порушення відповідачем термінів оплати послуг, він сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, перевіривши розрахунок сум пені та 3% річних, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми пені у розмірі 3 239,29 грн. та 3% річних у розмірі 314,00 грн., є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката, то апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на правову допомогу; у випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав; для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Отже, одержання послуг адвоката є правом сторони.

Позивачем до заяви про збільшення позовних вимог від 22.09.2016 додана копія договору № 1908/1 від 19.08.2016, відповідно до п. 1 якого, позивач, за договором замовник, доручає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліберт-Лайн», за договором виконавець, бере на себе зобов'язання надавати позивачу юридичні послуги щодо підготовки та подачі до Господарського суду м. Києва позовної заяви про стягнення з відповідача заборгованості за договором перевезення вантажу № БГдс-2/10516.

Як вбачається із позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог від 22.09.2016, від 27.10.2016, вони підписана представником позивача - ОСОБА_2 Також зазначений представник брав участь у судових засіданнях господарського суду першої інстанції від 22.09.2016, від 27.10.2016, від 08.11.2016 та від 10.11.2016.

Однак, позивачем не надано доказів того, що представник ОСОБА_2 є адвокатом та того, що ОСОБА_2 є адвокатом у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ліберт-Лайн», а судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об'єднанню стороною, якій ці послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з явкою до суду у розмірі 288,07 грн., оскільки із матеріалів справи не вбачається, що явку позивача було визнано обов'язковою, а такі витрати, відповідно до ст. 44 ГПК України, відшкодовуються у тому разі, якщо таку явку судом було визнано обов'язковою.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Твердження скаржника про те, що послуги за договором № БГдс-2/10516 не надавались, у зв'язку із чим ставиться під сумнів дійсність вказаного договору, актів та рахунків, спростовується наявними матеріалами справи.

Крім того, статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою; правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання; наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Таким чином, своїми конклюдентними діями (дії особи, що виявляють її волю встановити правовідношення, але не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір), а саме сплатою 40 000,00 грн. за надані послуги згідно із договором № БГдс-2/10516, позивач схвалив укладення вказаного договору.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес груп С" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі № 910/15535/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі № 910/15535/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/15535/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.В. Тищенко

Б.В. Отрюх