ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017 р. Справа № 917/2070/16

за позовом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта", вул. Хрещатик, 22, м.Київ,01001 в особі Полтавської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта", вул.1100-річчя Полтави, б.2, м.Полтава, 36000

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39800

про стягнення 3029,37 грн.

Суддя Киричук О. А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 12-02 від 10.01.17р.

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про стягнення 3 029 37 грн. заборгованості в, т.ч. 2 310,79 грн. основного боргу по договору № 253 від 20.07.2011р. про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендареві та 718, 88 грн.-пені.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами договору не виконав взяті на себе зобов"язання, внаслідок чого виникла заборгованість.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в частині вимог про стягнення 2 310,79 грн. основного боргу. В частині вимог про стягнення пені представником позивача надана заява про відмову від позову (вх. № 1748 від 07.02.2017р.), яка судом прийнята та задоволена за обгрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, ухвали, що направлялися на адресу відповідача, вказану позивачем у позовній заяві, повернулися до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

За даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач зареєстрований за адресою, що вказана позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місце проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За даних обставин, відповідач належно повідомлений про час та місце розгляду даної справи.

При цьому, судом враховано, що згідно зі ст.77 ГПК України неявка представників сторін у судове засідання кваліфікується підставою для відкладення розгляду справи у випадку, якщо з-за такої неявки неможливо розглянути певну справу.

Неявка представника відповідача у судове засідання 07.02.2017р. не унеможливлює розгляд справи № 917/2070/16, відтак не є підставою для відкладення розгляду справи за ст.77 ГПК України.

У п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що суд не викликав представників сторін у судове засідання, не визнавав їх явку обов'язковою, неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

За даних обставин, враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши представника позивача, суд встановив:

20.07.2011 року між Полтавською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (сторона 1, позивач) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (сторона 2, відповідач) був укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна № 253 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору Балансоутримувач (Позивач) зобов'язався за замовленням Орендаря (Віддповідач) протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги: постачання тепла, електроенергії, вивезення сміття, водопостачання (у разі відсутності у орендаря двухстороннього договору з водопостачальною організацією), а також відшкодування податку на землю приміщення розташованого за адресою: м. Комсомольск, вул. Добровольського, 55 а Орендар зобов'язався оплачувати такі послуги.

Згідно пп. 3.1 пункту 3 Вартість послуг за цим Договором визначається Сторонами за фактом їх надання за результатами кожного календарного місяця що відображається у виставлених Балансоутримувачем рахунках про надані послуги.

Згідно з п.п. 2.3 пункту 2 Договору, Орендар зобов'язаний приймати від Балансоутримувача результати надання послуг, якщо надані послуги відповідають умовам договору, і оплачувати їх в розмірах і в строк передбачених Договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що ним були надані відповідачу послуги, що визначені договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, в підтвердження чого надав рахунки-фактури та довідки показників електроенергії.

Як зазначає позивач, за період з 26.12.2013р. по 30.11.2016р. відповідач неоплатив вартість наданих позивачем послуг за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна в розмірі 2310,49 грн.

Позивач надсилав відповідачу претензії з вимогами сплатити заборгованість (копії претензій від 06.06.2015 та від 09.07.2015 додані до матеріалів справи), які залишені відповідачем без задоволення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 3 029 37 грн. заборгованості в, т.ч. 2 310,79 грн. основного боргу та 718, 88 грн.-пені. в процесі розгляду справи позивач відмовився від вимог про стягнення пені.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору про надання послуг, за яким в силу ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у 7ми строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Докази того, що відповідач сплатив вартість отриманих послуг в матеріалах справи відсутні.

На підставі матеріалів справи, поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 2310,49 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна № 253 від 20.07.2011 року, рахунки-фактури, які виставлялися відповідачу, та довідками показників електроенергії) та підлягають задоволенню.

В частині вимог про стягнення пені позивачем подана заява про відмову від позову (вх. № 1748 від 07.02.2017р.).

Суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову в частині вимог про стягнення пені та припинити у цій частині провадження у справі з таких підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Позивач скористався вказаним правом та відмовився від позову в частині вимог про стягнення пені, подавши до суду відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову в частині вимог про стягнення пені та припинити провадження у справі в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. і 29 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 39800 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (вул. Хрещатик,22, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 21560045) в особі Полтавської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (36000, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, б.2, р/р 0392, у філії ПОУ АТ "Ощадбанк", МФО 331467, ідентифікаційний код 21061678) 2310,49 грн. боргу, 1051,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 08.02.2017 р.

Суддя Киричук О.А.