РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2017Справа №910/23599/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012»
простягнення 62615 грн. 83 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Красіков Д.О. - представник за довіреністю № 819 від 05.01.2017;

від відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» про стягнення 62615 грн. 83 коп., з яких 57680 грн. 21 коп. основного боргу, 2148 грн. 01 коп. пені та 2787 грн. 61 коп. 36% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 3 від 06.01.2016 не здійснив оплату товару, поставленого позивачем 19.10.2016 на загальну суму 57680 грн. 21 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 57680 грн. 21 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2148 грн. 01 коп. та 36% річних у розмірі 2787 грн. 61 коп. за період з 27.10.2016 по 21.12.2016.

Крім того, разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача та на грошові кошти боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2016 порушено провадження у справі № 910/23599/16; розгляд справи призначено на 17.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 03.02.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 03.02.2017 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 03.02.2017 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 23.12.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якого вбачається, що 23.01.2017 поштове відправлення не було вручене під час доставки (з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958).

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того, ухвала Господарського суду міста Києва від 26.12.2016 про порушення провадження у справі № 910/23599/16 була направлена на адресу відповідача, яка зазначена у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 23.12.2016, та була повернута відділенням поштового зв'язку за закінченням встановленого строку зберігання.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

Що стосується поданої позивачем заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, суд не прийняв її до розгляду з огляду на відсутність доказів сплати заявником (позивачем) судового збору за подання до суду вказаної заяви.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» (станом на дату звернення позивачем із заявою) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду заяви про вжиття заходів до забезпечення позову сплачується судовий збір за ставкою 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, при подання до суду заяви про вжиття заходів до забезпечення позову позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 689 грн. 00 коп.

Однак, позивачем не надано суду доказів сплати судового збору за подання заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, у зв'язку з чим суд не приймає до розгляду подану позивачем заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

У судовому засіданні 03.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

06.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» (покупець) укладено Договір поставки № 3, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати товар у порядку, визначеному умовами цього договору та своєчасно повертати тару на умовах визначених договором.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки № 3 від 06.01.2016 постачальник зобов'язаний протягом 3-х робочих днів поставити товар на умовах DDP (Інкотермс 2000) за адресою здійснення торгівельної діяльності покупця. За погодженням сторін договору поставка товару за складу постачальника може здійснюватись транспортом та за рахунок покупця на умовах EXW (Інкотермс 2000).

Відповідно до п. 3.2 Договору поставки № 3 від 06.01.2016 постачання товару здійснюється партіями відповідно до п. 3.1 договору. Право власності на товар переходить до покупця з моменту отримання товару покупцем або представником покупця. Датою поставки вважається дата отримання товару покупцем або представником покупця відповідно до накладної. Товаросупроводжувальна документація - накладні є невід'ємними частинами цього договору.

Згідно з п. 4.1 Договору поставки № 3 від 06.01.2016 вид, кількість, асортимент товару визначається в накладних або розрахункових документах, які є невід'ємною часиною цього договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки № 3 від 06.01.2016 ціна на товар зазначається постачальником у накладних та/або розрахункових документах на товар. Ціна на товар формується в українській національній валюті, включаючи ПДВ.

Відповідно до п. 5.2 Договору поставки № 3 від 06.01.2016 загальну суму договору складає сума товару, отриманого по всім накладним та/або розрахунковим документам на товар.

Відповідно до п. 8.6 Договору поставки № 3 від 06.01.2016 даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом 3 (трьох) років, а в частині розрахунків між сторонами - до повного фінансового розрахунку за товар, отриманий покупцем, за всіма накладними (партіями поставки).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу Договору поставки № 3 від 06.01.2016 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, строків поставки, тощо) кожного окремого зобов'язання з поставки товару погоджується сторонами шляхом укладення відповідних видаткових накладних.

Судом встановлено, що 19.10.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 57680 грн. 21 коп., що підтверджується товарно-транспортними накладними: № НКИ-951496 від 19.10.2016 на суму 759 грн. 85 коп., № НКИ-952146 від 19.10.2016 на суму 536 грн. 60 коп., № НКИ-950911 від 19.10.2016 на суму 350 грн. 70 коп., № НКИ-950902 від 19.10.2016 на суму 818 грн. 30 коп., № НКИ-951170 від 19.10.2016 на суму 701 грн. 40 коп., № НКИ-950682 від 19.10.2016 на суму 760 грн. 40 коп., № НКИ-951166 від 19.10.2016 на суму 584 грн. 50 коп., № НКИ-951495 від 19.10.2016 на суму 7204 грн. 92 коп., № НКИ-952146 від 19.10.2016 на суму 536 грн. 60 коп., № НКИ-950905 від 19.10.2016 на суму 3700 грн. 32 коп., № НКИ-950913 від 19.10.2016 на суму 619 грн. 50 коп., № НКИ-950896 від 19.10.2016 на суму 4123 грн. 07 коп., № НКИ-950903 від 19.10.2016 на суму 693 грн. 02 коп., № НКИ-951168 від 19.10.2016 на суму 3203 грн. 70 коп., № НКИ-951171 від 19.10.2016 на суму 439 грн. 60 коп., № НКИ-950681 від 19.10.2016 на суму 6715 грн. 31 коп., № НКИ-950683 від 19.10.2016 на суму 711 грн. 80 коп., № НКИ-951165 від 19.10.2016 на суму 3195 грн. 17 коп., № НКИ-951167 від 19.10.2016 на суму 439 грн. 60 коп., № НКИ-951964 від 19.10.2016 на суму 935 грн. 20 коп., № НКИ-951961 від 19.10.2016 на суму 935 грн. 20 коп., № НКИ-951951 від 19.10.2016 на суму 1169 грн. 00 коп., № НКИ-952048 від 19.10.2016 на суму 350 грн. 70 коп., № НКИ-951948 від 19.10.2016 на суму 759 грн. 85 коп., № НКИ-950814 від 19.10.2016 на суму 350 грн. 70 коп., № НКИ-951958 від 19.10.2016 на суму 2064 грн. 59 коп., № НКИ-951965 від 19.10.2016 на суму 407 грн. 90 коп., № НКИ-951960 від 19.10.2016 на суму 2013 грн. 31 коп., № НКИ-951962 від 19.10.2016 на суму 407 грн. 90 коп., № НКИ-951950 від 19.10.2016 на суму 3131 грн. 18 коп., № НКИ-951952 від 19.10.2016 на суму 537 грн. 95 коп., № НКИ-952045 від 19.10.2016 на суму 1847 грн. 32 коп., № НКИ-951947 від 19.10.2016 на суму 3467 грн. 11 коп., № НКИ-951949 від 19.10.2016 на суму 537 грн. 95 коп., № НКИ-950813 від 19.10.2016 на суму 2533 грн. 29 коп., № НКИ-951058 від 19.10.2016 на суму 685 грн. 75 коп.

Вказані товарно-транспортні накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені штампами позивача і відповідача; у них міститься посилання на Договір поставки № 3 від 06.01.2016 (копії спірних товарно-транспортних накладних долучено позивачем до позовної заяви та до матеріалів справи у судовому засіданні 03.02.2017).

Крім того, у судовому засіданні 03.02.2017 представник позивача долучив до матеріалів справи копії довіреностей, якими було уповноважено представників відповідача на отримання товару, поставленого за вказаними товарно-транспортними накладними.

При цьому, з огляду на те, що у Договорі поставки № 3 від 06.01.2016 сторони погодили, що поставка товару здійснюється за видатковими накладними, суд зазначає, що оформлення сторонами факту здійснення господарської операції з поставки товару у формі товарно-транспортних накладних, а не видаткових накладних, є правом сторін та не спростовує факту здійснення позивачем поставки товару за Договором поставки № 3 від 06.01.2016 на загальну суму 57680 грн. 21 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 6.1 Договору поставки № 3 від 06.01.2016 розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або за домовленістю сторін готівкою через касу постачальника з оформленням розрахункових документів.

Таким чином, враховуючи, що поставка товару за всіма спірними товарно-транспортними накладними відбулась 19.10.2016, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити товар, поставлений позивачем за вказаними товарно-транспортними накладними, у строк до 26.10.2016 (включно).

Судом встановлено, що відповідач не здійснив оплату товару, поставленого позивачем за спірними товарно-транспортними накладними на загальну суму 57680 грн. 21 коп., що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 57680 грн. 21 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» у розмірі 57680 грн. 21 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» суми основного боргу у розмірі 57680 грн. 21 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2148 грн. 01 коп. за період з 27.10.2016 по 21.12.2016.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.1 Договору поставки № 3 від 06.01.2016 у випадку порушення покупцем термінів оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення термінів оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» пені у розмірі 2148 грн. 01 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 36% річних у розмірі 2787 грн. 61 коп. за період з 27.10.2016 по 21.12.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з п. 7.2 Договору поставки № 3 від 06.01.2016 у випадку, якщо покупець прострочив виконання грошового зобов'язання, а саме - терміни оплати товару, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36% річних від простроченої суми заборгованості.

Таким чином, сторони у п. 7.2 Договору поставки № 3 від 06.01.2016 встановили інший розмір процентів річних (36% річних) за прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару, ніж той, що встановлений у ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 36% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку не взято до уваги кількість календарних днів у 2016 році, що становить 366 днів, що повинно бути враховано при нарахування 36% річних за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 36% річних.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
57680.2127.10.2016 - 21.12.20164936 %2780,00
Таким чином, обґрунтованим розміром 36% річних, що підлягає стягненню з відповідача, є 2780 грн. 00 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» 36% річних у розмірі 2787 грн. 61 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 2780 грн. 00 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 6; ідентифікаційний код: 38650546) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (79040, Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, буд. 355, офіс 325; ідентифікаційний код: 37171990) суму основного боргу у розмірі 57680 (п'ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят) грн. 21 коп., пеню у розмірі 2148 (дві тисячі сто сорок вісім) грн. 01 коп., 36% річних у розмірі 2780 (дві тисячі сімсот вісімдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 83 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 08.02.2017

Суддя І.М. Отрош