ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.02.2017 Справа № 904/10591/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Широке, Дніпропетровська область

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

відповідача-3: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне підприємство "Світлана-2000" , Дніпропетровська область, м. Кам'янське

про стягнення збитків у розмірі 275 223,80 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Серебрякова І.В. - адвокат (посв. № 0132)

від відповідача-1: ОСОБА_2

ОСОБА_7 - представни (догорів б/№ від 11.01.2017)

від відповідача-2: ОСОБА_3

ОСОБА_8 - представник (договір №б від 17.01.2017)

від відповідача-3: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, відповідача-3: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення збитків у розмірі 275 223,80 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у результаті пожежі було знищено майно: нежиле приміщення загальною площею 39,60 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_4, яке було предметом договору оренди, укладеного між позивачем та ПП "Світлана 2000". Позивач вказує, що між ним та відповідачами-1,2,3 були укладені договори суборенди нерухомого майна, за умовами яких відповідачі-1,2,3 повинні були застрахувати орендоване майно, що ними зроблено не було. Позивач зазначає, що оскільки власник майна (ПП "Світлана-2000") звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування збитків на відновлення пошкодженого майна в розмірі 275 223,80 грн., то він як орендодавець має право вимагати від суборендарів відшкодування цих витрат, пропорційно площам орендованого майна.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 18.01.2017.

12.01.2017 відповідач-1 подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх заперечень відповідач-1 посилався на те, що ним не було допущено порушення зобов'язань, в зв'язку з чим правові наслідки, зокрема відшкодування збитків не настали. Відповідач-1 вказує, що позивачем не було доведено протиправності його дій та причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача-1 або його бездіяльністю та заподіяною позивачу шкодою. Також у своєму відзиві ФОП ОСОБА_2 зазначає, що на час пред'явлення позову позивач не поніс реальних збитків, не відшкодував збитки власнику майна. На підставі викладеного, відповідач-1 просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача-1 заявив усне клопотання про витребування у позивача договору оренди укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ПП "Світлана-2000".

Зважаючи на пояснення позивача, суд задовольнив усне клопотання представника відповідача-1 та витребував у позивача договір оренди укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Світлана-2000".

Ухвалою від 18.01.2017 суд з власної ініціативи залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне підприємство "Світлана-2000".

В межах строків встановлених ст. 69 ГПК України розгляд справи було відкладено з 18.01.2017 на 01.02.2017.

27.01.2017 відповідач-2 подав відзив по позовну заяву, в якому проти прозову заперечував у повному обсязі, просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень відповідач-2 посилався на недоведеність позивачем позовних вимог, оскільки при зверненні з позовом позивачем не було надано до справи копію договору оренди зазначеного нерухомого майна. А тому, на думку відповідача-2, позивач не довів свого прана на укладання договорів суборенди. Також, відповідач-2 зазначає, що згідно акту про пожежу від 27.06.2016, пожежею було пошкоджено, а не знищено нерухоме майно, як зазначає у позові позивач. Пожежа сталась не з вини суборендарів, а в зв'язку з підпалом сторонньою особою. Крім того, відповідач-2 вказує, що позивачем не було надано доказів проведення оцінки вартості пошкодженого майна, не встановлено процент пошкодженого майна. Наданий позивачем локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 не свідчить про завдання позивачу збитків в розмірі 275 223,80 грн. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

01.02.2017 представник позивача подав через канцелярію суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи: докази належності знищеного пожежою майна ПП "Світлана 2000", договір оренди, укладений між позивачем та третьою особою.

Також позивачем було подано заяву про забезпечення позову, якою він просив суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачам.

Заява обґрунтована тим, що відповідачі мають можливість вільно розпоряджатися належним їм майном, що свідчить про можливість його відчуження у будь-який час. На думку позивача це може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Також позивач вказує на те, що добровільно врегулювати спір не вдалось, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Представники відповідача 1, 2 проти задоволення заяви заперечували.

Представник відповідача-1 подав через канцелярію суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії висновку експерта від 28.11.2016 №1/8.4/171 у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань від 27.06.2016 за №0001384.

Відповідач-3 подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, яким просив суд у задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач-3 вказав, що позивачем не було наведено і надано доказів вини відповідачів. Не надано доказів, що підтверджують розмір спричинених збитків. При цьому позивачем також було порушено договірні зобов'язання та не виконано п.п. 3.2.3, 3.2.5 договору оренди. Позивачем не було здійснено відшкодувань за пошкодження майна ПП "Світлана - 2000", а тому не було понесено реальних збитків.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідачів-1,2 в судовому засіданні проти позову заперечували, з підстав викладених у відзивах на позов, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача-3 та третьої особи в призначене судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 01.02.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідачів-1,2, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2016 між Приватним підприємством "Світлана - 2000" (орендодавець-третя особа) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар - позивач) укладено договір оренди нежитлового приміщення №8С-39.60 (а.с.179-181).

Вказане майно було зареєстровано за ПП "Світлана -2000", що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна (а.с. 182-184).

Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором орендодавець передає за плату у тимчасове володіння та користування нежиле приміщення (предмет оренди) на строк, що обумовлений цим договором, а орендар зобов'язується прийняти це нежитлове приміщення за актом приймання-передачі нежилого приміщення та повернути предмет оренди за актом приймання - передачі (на повернення) нежилого приміщення в належному стані після закінчення стоку, встановленого цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору, предметом оренди за цим договором є нежиле приміщення загальною площею 39,60 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_4. Орендодавець гарантує, що предмет оренди є його власністю, не знаходиться під заставою, арештом, права третіх осіб на приміщення відсутні.

Пунктом 1.3. договору визначено, що метою оренди є використання предмету оренди у господарській діяльності.

Відповідно до п. 2.3.4 договору, орендар зобов'язаний усувати пошкодження та/або відновлювати предмет оренди у випадку його руйнування або знищення. У випадку пошкодження або знищення предмету оренди орендар відшкодовує орендодавцю у повному обсязі збитки (п. 2.3.5 договору).

Пунктом 2.3.7 договору оренди на орендаря було покладено обов'язок укладення договору страхування предмету оренди на користь орендодавця.

Акт приймання-передачі в матеріалах справи відсутній.

Докази виконання позивачем умов п.2.3.7 договору, а саме: укладення договору страхування предмету оренди, в матеріалах справи відсутні.

Договір набуває чинності з моменту його підписання. Строк дії договору до 31.01.2017 (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 2.4.3 договору, орендар має право передавати предмет оренди третім особам лише за письмовою згодою орендодавця.

30.01.2016 орендар - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклав з відповідачами наступні договори суборенди, на аналогічних умовах:

1. Договір суборенди нежитлового приміщення №8Б-17.8-1 від 30.01.2016, укладений між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (суборендар - відповідач-1). За яким орендодавець зобов'язується надати орендарю за плату в тимчасове користування, а орендар зобов'язується прийняти нежитлове приміщення, надалі - об'єкт, загальною площею 17.80 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.80-84).

2. Договір суборенди нежитлового приміщення №8Б-17.8 від 30.01.2016, укладений між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (суборендар - відповідач-2). За яким орендодавець зобов'язується надати орендарю за плату в тимчасове користування, а орендар зобов'язується прийняти нежитлове приміщення, надалі - об'єкт, загальною площею 17.80 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.86-91).

3. Договір суборенди нежитлового приміщення №8Б-4 від 30.01.2016, укладений між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (суборендар - відповідач-3). За яким орендодавець зобов'язується надати орендарю за плату в тимчасове користування, а орендар зобов'язується прийняти нежитлове приміщення, надалі - об'єкт, загальною площею 4,0 кв.м., з прилеглою територією площею 128,00 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.93-98).

Позивачем не було надано до матеріалів справи письмової згоди власника майна ПП "Світлана - 2000" на передачу належного йому приміщення у суборенду.

Відповідно до п. 1.3. договорів суборенди, передача об'єкту здійснюється за актом приймання-передачі нежитлового приміщення, який є невід'ємною частиною даних договорів та підписується сторонами не пізніше 10 днів з моменту підписання договору. У випадку необґрунтованого ухилення орендаря від підписання акту приймання-передачі нежитлового приміщення на протязі вказаного строку, цей договір вважається не укладений.

01.02.2016 між позивачем та відповідачами-1,2,3 було складено акти приймання-передачі нежитлового приміщення за договорами суборенди №8Б-17.8-1 від 30.01.2016, №8Б-17.8 від 30.01.2016, №8Б-4 від 30.01.2016. Відповідно до укладених між сторонами актів, позивач передав, а відповідачі-1,2,3 прийняли у суборенду нежитлові приміщення, площею обумовленою відповідними договорами (а.с.85,92,99).

Пунктом 2.1. договорів суборенди визначено, що строк дії договорів є період з 01 лютого 2016 до 31.01.2017 включно. Початком дії договору є дата акту приймання-передачі нежитлового приміщення.

Відповідно до п.3.4.24 договорів суборенди, орендар несе відповідальність, у тому числі матеріальну, за збереженість переданий йому у тимчасове користування об'єкту та матеріальних цінностей, які знаходяться у об'єкті. Орендодавець не несе ніякої відповідальності, у тому числі матеріальної, за матеріальні цінності орендаря, розміщені у об'єкті. Страхування об'єкту здійснюється орендарем на користь орендодавця.

Збереженість об'єкту, зокрема, забезпечується шляхом страхування об'єкту від ризиків втрати та псування об'єкту (п. 3.4.26 договорів суборенди).

Ризик випадкового псування або знищення об'єкту оренди несе орендар (п. 3.4.27 договорів суборенди).

Відповідно до п. 3.4.28. договорів суборенди, орендар зобов'язаний надати орендодавцю копію договору страхування, страхового полісу та докази того, що вони є діючими на момент надання, у строк не пізніше 3 календарних днів з моменту пред'явлення орендодавцем відповідної вимоги про надання вказаних документів.

Докази укладення відповідачами-1,2,3 договорів страхування предмету суборенди, в матеріалах справи відсутні.

Відповідач-1 посилався на те, що йому в суборенду було передано приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 а не за адресою: АДРЕСА_4, як вказує позивач.

Позивач зазначив, що у договорі було допущено технічну помилку та вказано невірну адресу.

Суд, надавши оцінку умовам договору суборенди нежитлового приміщення №8Б-17.8-1 від 30.01.2016, вважає що доводи позивача спростовуються матеріалами справи, оскільки факт передачі майна у суборенду за адресою по АДРЕСА_5, підтверджуються вказівкою на це у договорі суборенди, та ще й у акті приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.02.2016 (а.с.80-85).

Крім того, у договорі суборенди, укладеного позивачем з відповідачем -1, відсутні посилання на те, що майно розташоване на АДРЕСА_5, орендоване позивачем у ПП "Світлана-2000" на підставі договору оренди нежитлового приміщення №8С-39.60 від 20.01.2016.

Отже, суд вважає не доведеним той факт, що нежитлове приміщення розташоване на АДРЕСА_5, орендоване позивачем у ПП "Світлана-2000" на підставі договору оренди нежитлового приміщення №8С-39.60 від 20.01.2016 та в подальшому передано у суборенду відповідачу - 1.

У Акті про пожежу від 27.06.2016 (а.с. 100) вказано, що 27.06.2016, орієнтовно о 02 год. 35 хв. за адресою: АДРЕСА_4, сталася пожежа. Пожежею було пошкоджено торгівельний павільйон та палатку літнього кафе. Власниками вказаних об'єктів є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Пожежу було ліквідовано 27.06.2016 о 04 год. 57 хв.

27.06.2016 до Єдиного реєстру кримінальних проваджень було внесено запис №0001384, згідно з яким, 27.06.2016 до Дніпровського ВП надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_4, невстановлена особа, шляхом підпалу, умисно пошкодила три торгівельні кіоски, чим заподіяла матеріального збитку, сума збитку встановлюється (а.с.159).

09.09.2016 ПП "Світлана - 2000" (власник майна) направило ФОП ОСОБА_1 (орендар) вимогу, в якому третя особа повідомила про пожежу, що сталася 27.06.2016 та зазначила, що вартість відновлення нерухомого майна згідно з договірною ціною на будівництво нерухомого майна становить 275 223,80 грн.(а.с.102). На відшкодування вказаних збитків ПП "Світлана - 2000" (власник майна) виставило ФОП ОСОБА_1 рахунок на суму 275 223,80 грн. (а.с.103).

На підтвердження розміру збитків, понесених ПП "Світлана - 2000" внаслідок пожежі, позивачем надано до справи договірну ціну на будівництво павільйону за адресою: АДРЕСА_4, на 2016 (а.с. 105-106) та локальний кошторис на будівельні роботи (а.с.107-122).

Позивач зазначає, що оскільки власник орендованого пошкодженого майна пред'явив йому вимогу щодо відшкодування збитків в розмірі 275 223,80 грн., то позивач мусить відшкодувати ПП "Світлана - 2000" вартість робіт з відновлення нерухомого майна, в зв'язку з чим несе збитки.

Звертаючись до господарського суду з позовом до відповідачів-1,2,3 (суборендарів), позивач зазначає, що в зв'язку з не укладанням відповідачами-1,2,3 договорів страхування орендованого майна вони зобов'язані відшкодувати позивачу завдані пожежею збитки пропорційно загальним площам орендованого майна (відповідач-1- збитки в розмірі 123 711,71 грн., відповідач-2 - збитки в розмірі 123 711,71 грн., відповідач-3 збитки в розмірі 27800 грн. 38 коп.). Відповідачі не погоджуються а ні з обов'язком відшкодувати збитки, а ні з їх розміром, що і є причиною спору.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з наступного.

Поняття збитків розкривається у Цивільному кодексі України у статті 22, згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22). При цьому частиною 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГПК України).

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема включається: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Згідно приписів ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний відшкодувати на вимогу суб'єкту завдані збитки у добровільному порядку в повному обсязі.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до суду не надано документального підтвердження понесення ним збитків на суму 275 223,80 грн., а саме доказів фактичної сплати ним збитків власнику майна у розмірі 275 223,80 грн.

Позивач неодноразово вказував на те, що ним не було сплачено на користь ПП "Світлана - 2000" грошових коштів.

Тому, суд приходить до висновку про те, що позивач який не є власником пошкодженого майна, не отримав згоди власника на передачу приміщення у суборенду, що порушує п. 2.4.3 договору, а також не виконав п. 2.3.7. договору щодо страхування отриманого ним в оренду майна, не сплатив на користь власника грошових коштів, не має підстав для стягнення збитків на свою корить.

Також суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 224 ГПК України, право на відшкодування збитків має власник знищеного або пошкодженого майна.

В обґрунтування розміру збитків позивач посилається на договірну ціну на будівництво павільйону за адресою: АДРЕСА_4 на 2016 (а.с. 105-106) та локальний кошторис на будівельні роботи (а.с.107-122).

Проаналізувавши вищевказані документи, суд вважає, що позивачем не надано доказів обґрунтованості заявленого до стягнення розміру збитків, оскільки надані кошторис та договірна ціна складені на об'єкт без зазначення адреси його розташування.

Крім того, для визначення вартості відновлення пошкодженого приміщення не було проведено експертизи, яка б встановила чи підлягає майно відновленню, та яка вартість такого відновлення. У разі, якщо майно відновленню не підлягає, яка вартість на будівництво нового об'єкту.

Отже, позивачем не надано доказів того, на яку суму пошкоджено пожежею орендоване ним приміщення (відповідна оцінка не проводилась).

Як свідчать матеріали справи, вина відповідачів-1,2,3 у виникненні пожежі не підтверджена, натомість відповідачів -1,2,3 було визнано потерпілими у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань від 27.06.2016 за №0001384. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями постанов про визнання потерпілими від 27.06.2016.

Також, суд вважає, що між діями (бездіяльністю) суборендарів щодо не укладення договорів страхування майна та виниклою пожежею відсутній причинно - наслідковий зв'язок, оскільки такі дії не є пов'язаними між собою. Крім того, вказаний обов'язок, щодо укладення договору страхування майна було покладено також і на позивача відповідно до договору оренди №8С-39.60 від 20.01.2016, проте позивач такого обов'язку не виконав.

За вимогами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на сторону, що подала позов покладено зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин, позов задоволенню не підлягає.

01.02.2017 позивачем було подано заяву про забезпечення позову, у якій він просив суд вжити заходів до забезпечення позову, а саме: 1). Накласти арешт на нерухоме майно-квартиру, загальною площею 75,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ОСОБА_2. 2). Накласти арешт на нерухоме майно-квартиру, загальною площею 78,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке належить на праві власності ОСОБА_3. 3). Накласти арешт на нерухоме майно-квартиру, загальною площею 68,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, яке належить на праві власності ОСОБА_4.

У відповідності до норм статті 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Заявник повинен обґрунтувати підстави для забезпечення позову поданням відповідних доказів з урахуванням зазначених вимог, передбачених статтею 33 ГПК України.

Суд, враховуючи положення ст.ст.66, 67 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про понесення ним реальних збитків. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1, 2, 3 збитки, натомість у забезпечення позову просить накласти арешт на майно, що належить фізичним особам.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.02.2017

Суддя Я.С. Золотарьова