УХВАЛА

09.02.2017Справа № 910/20495/14

За скаргою Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів

Шевченківського району м. Києва

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів

Шевченківського району м. Києва

про стягнення 410 962,74 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Кльоц С.І. - по дов. № 77-Д від 30.12.2016

від ВДВС не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/20495/14 від 21.10.2014 повністю задоволені позовні вимоги та стягнуто з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району м. Києва на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 348 797,21 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, 43 052,51 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 19 113,02 грн. - 3% річних, 8 219,26 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/20495/14 від 11.12.2014 рішення Господарського суду міста Києва № 910/20495/14 від 21.10.2014 залишено без змін.

19.12.2014 на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/20495/14 було видано відповідний наказ.

29.12.2016 на адресу суду від відповідача надійшла скарга № 1487 від 28.12.2016 на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ, в якій просить:

- визнати неправомірною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ від 01.12.2016 ВП № 52464675 про стягнення виконавчого збору;

- визнання неправомірною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ від 12.12.2016 ВП № 53093829 про відкриття виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що 04.10.2016 Шевченківський районного відділу державної виконавчої служби міста Київ відкрито виконавче провадження № 52464675. 01.12.2016 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. При цьому 01.12.2016 в рамках виконавчого провадження № 52464675 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яку скаржник не отримував. Про постанову № 52464675 від 01.12.2016 скаржник дізнався з отриманої постанови від 12.12.2016 ВП № 53093829 про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Згідно вищезазначеного, виконавчий документ повернуто без виконання за заявою стягувача. Тобто рішення органом державної виконавчої служби не було примусово виконано. Виконавчі дії по виконавчому документу № 910/20495/14 від 19.12.2014 взагалі не проводились. Заборгованість по даному виконавчому документу погашена поза межами виконавчого провадження за рахунок бюджетних субвенцій виділених з бюджету м. Києва відповідно до рішення Київської міської ради від 27.10.2016 № 310/1314. Вважає, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору безпідставною, оскільки виконання рішення суду в порядку встановленому законом України «Про виконавче провадження» не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/20495/14 від 13.01.2017 скаргу призначено до розгляду на 31.01.2017.

Від Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ 25.01.2017 на адресу суду надійшли заперечення, в яких зазначено, що 04.10.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/20495/14 від 19.12.2014. В строк наданий для добровільного виконання виконавчий документ боржником виконано не було (постанову про відкриття виконавчого провадження боржником отримано 18.10.2016). Враховуючи викладене державним виконавцем 01.12.2016 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 35 568,02 грн. 01.12.2016 до відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. На підставі чого 01.12.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов'язкового вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, як на підставу стягнення з боржника виконавчого збору. З огляду на викладене просить в задоволені скарги відмовити повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/20495/14 від 31.01.2017. у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника позивача, розгляд справи був відкладений на 09.02.2017.

Скаржник (відповідач) в судовому засіданні 09.02.2016 вимоги скарги підтримав повністю.

Позивач в судове засідання 09.02.2017 не з'явився.

Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ в судове засідання 09.02.2017 не з'явився.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника скаржника, Господарський суд міста Києва встановив:

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

04.10.2016 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ винесено постанову ВП № 52464675 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/20495/14 від 19.12.2014 про стягнення боргу з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району м. Києва на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 355 680,29 грн.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-ІІІV від 02.06.2016, відповідно до п. 7. Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки виконавче провадження з примусового виконання наказу суду розпочато до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-ІІІV від 02.06.2016, отже має застосовуватись положення Закону, який діяв на час проведення виконавчих дій.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Частиною 1 п. 1 статті 19 Закону визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ст. 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема судових наказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В постанові ВП № 52464675 від 04.10.2016 боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду - в семиденний термін. Зазначено, що при невиконанні рішення у наданий для самостійного виконання строк виконати його у примусовому порядку зі стягнення з боржника виконавчого збору та витрат пов'язаних організацією та проведенням виконавчих дій.

Згідно з п. 5 ст. 25 Закону копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як вбачається з матеріалів справи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52464675 від 04.10.2016 було надіслано виконавчою службою відповідачу 17.10.2016 та отримано останнім 18.10.2016.

У зв'язку з тим, що боржник у наданий для самостійного виконання строк рішення суду не виконав, 01.12.2016 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 910/20495/14 від 19.12.2014 винесено постанову ВП № 52446475 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 35 568,02 грн.

При цьому, 01.12.2016 позивач звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ із заявою № 94/21-5976-53 від 30.11.2016 про повернення наказу Господарського суду міста Києва № 910/20495/14 від 19.12.2014 без виконання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону у разі, якщо є письмова заява стягувача виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу.

01.12.2016 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 910/20495/14 від 19.12.2014 винесено постанову ВП № 52446475 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до п. 6 ст. 28 Закону у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

12.12.2016 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ при примусовому виконанні постанови ВП № 52446475 від 01.12.2016 про стягнення виконавчого збору в сумі 35 568,02 грн. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53093829.

З приводу заявленого скаржником клопотання про поновлення строку для звернення зі скаргою слід відзначити наступне.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Скаржник в обґрунтування відновлення строку для звернення зазначає, що дізнався про постанову ВП № 52446475 від 01.12.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору з постанови ВП № 53093829 від 12.12.2016 про відкриття виконавчого провадження.

Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ належними засобами доказування не спростовано дані твердження скаржника.

Слід відзначити, що матеріалами справи підтверджується, що постанова від 12.12.2016 була надіслана відповідачу 16.12.2016 та отримана останнім 20.12.2016, а отже суд приходить до висновку, що скаржник звернувшись зі скаргою до суду 29.12.2016 не пропустив строк на звернення.

Згідно з п. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 3.7.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Скаржником належними засобами доказування не доведено що постанова ВП № 52446475 від 01.12.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору винесена з порушенням норм чинного законодавства України.

З урахуванням викладеного доводи скаржника щодо неправомірності дій при винесенні постанови ВП № 52446475 від 01.12.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору та відповідно постанови ВП № 53093829 від 12.12.2016 про відкриття виконавчого провадження не відповідають дійсності, а тому відсутні підстави для визнання цієї постанови недійсною.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами та доповненнями), за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району м. Києва № 1487 від 28.12.2016 на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району м. Києва № 1487 від 28.12.2016 на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ відмовити повністю.

СуддяВ.В. Сівакова