РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017Справа №910/22131/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Купній В.В.

розглянувши справу № 910/22131/16

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал

Страхування»;

до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-

Гарант»;

про стягнення 7094,98 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Сергутін В.А., довіреність № 02/661-68 від 03.01.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (надалі - позивач) до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (надалі - відповідач) про стягнення 7094,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору добровільного комплексного страхування № 1109/14-Тз/К/01 від 20.11.2014р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки «Ford», державний номер НОМЕР_1, а тому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993, п. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo», державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 р. порушено провадження у справі № 910/22131/16, розгляд справи призначений на 19.01.2017р.

18.01.2017р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 19.01.2017р. представник позивача подав суду заяву уточнення позовних вимог, яка по своїй суті є заявою про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 5489,40 грн.

Судом прийнято вказану заяву до розгляду, в зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 5489,40 грн., визначеної позивачем.

В судовому засіданні 19.01.2017р. було оголошено перерву до 26.01.2017р., у зв'язку з клопотанням позивача про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з поданими відповідачем доказами.

У судове засідання 26.01.2017р. представник позивача не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання представник позивача повідомлений під розписку в судовому засіданні 19.01.2017р..

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника позивача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника позивача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З постанови Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2016р. у справі №754/16113/15-п вбачається, що 04.10.2015р. о 17 год. 17 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Daewoo», державний номер НОМЕР_2, по вул. Магнітогорській, 1 в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Ford», державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Даною постановою встановлено факт порушення ОСОБА_2 п.13.3 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито, у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Ford», державний номер НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль застрахований у позивача на підставі Договору добровільного комплексного страхування № 1109/14-Тз/К/01 від 20.11.2014р.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи та положень ст. 512, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача в порядку суброгації.

Як зазначає Верховний Суду України в листі від 19.07.2011, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Хоч і регрес, і суброгація виникають на підставі закону, проте вказані підстави є різними. Так суброгація виникає, зокрема, на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», а регрес, зокрема, на підставі ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Між поняттями суброгації та регресу існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. При регресі - з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України №6-112цс13 від 25.12.2013.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з частинами 1-3 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 р. у справі №5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі №910/3655/13 та від 27.01.2014 р. у справі №910/3023/13.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль марки Ford», державний номер НОМЕР_1 та власнику автомобіля завдано шкоду.

Позивачем було складено страховий акт № 1109/14-Тз/К/01-1-1 від 02.11.2015р., згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 51 605,58 грн.

Кошти в розмірі 51 605,58 грн. були перераховані позивачем згідно платіжного доручення № 2901 від 04.11.2015р. на рахунок ТОВ «Інтерциклон», який здійснював відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, за погодженням з ПАТ «Кредобанк» - вигодо набувачем за договором добровільного страхування.

Таким чином, до позивача за твердженням останнього перейшло в межах суми 51 605,58 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як зазначив позивач у позові, цивільна відповідальність власника транспортного засобу марки «Daewoo», державний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Ford», державний номер НОМЕР_1, застрахована відповідачем, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5879577. А тому, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається на відповідача.

Позивачем було надіслано відповідачу заяву за № 5/к від 19.02.2016р. про сплату страхового відшкодування в сумі 52 935,58 грн. Дана вимога отримана відповідачем

В подальшому, 04.08.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про добровільне відшкодування шкоди в порядку регресу, відповідно до п.1.1 якої на підставі претензії № 5/к від 19.02.2016р., сторони дійшли згоди, що відповідач відшкодовує збитки позивачу в розмірі 44 000,60 грн. у розмірі та на умовах, передбачених цією угодою, а позивач, у свою чергу, відмовляється від інших своїх вимог до відповідача згідно страхового випадку від 04.10.2015р. в межах відповідальності згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5879577, відповідно до якого було подано претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу до відповідача.

В пункті 1.2. даної Угоди сторони домовились, що розмір збитків, які відшкодовує відповідач, за умови сплати одноразового платежу протягом 6 календарних днів з дати підписання даної Угоди, складає всього 44000,60 грн.

Також, умовами п.2.2.2 Угоди встановлено, що після погашення відповідачем суми збитків у розмірі 44 000,60 грн., з урахуванням п.1.2 Угоди, позивач відмовляється від будь-яких претензій до відповідача по виконанню зобов'язання відносно полісу № АІ/5879577.

Так, відповідачем було виплачено позивачу відшкодування збитку в сумі 44 000,60 грн., тобто в строки та в розмірі, визначених п.п. 3.1, 1.2 Угоди, що підтверджується платіжним дорученням № 25680 від 08.08.2016р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи виконанням своїх зобов'язань у повному обсязі, а саме сплатою суми збитку в розмірі 44 000,60 грн., як було сторонами погоджено в умовах Угоди від 04.08.2016р.

Як вбачається з п.7.2 Угоди, після належного виконання сторонами умов Угоди, позивач вважає використаним своє право регресу до відповідача у відповідності з чинним законодавством.

Таким чином, сторони визначили умови, за яких зобов'язання сторін по сплаті страхового відшкодування припиняється.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивач звернувся з позовом до суду 02.12.2016р. (згідно штампу вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва), а сума страхового відшкодування в розмірі 44 000,60 грн., яка погоджена позивачем та відповідачем в мовах Угоди від 04.08.2016р., була сплачена відповідачем 08.08.2016р. у сумі 44 000,60 грн. (згідно платіжного доручення № 25680 від 08.08.2016р.), тобто до моменту звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Отже, на дату подання позовної заяви, зобов'язання сторін по відшкодуванню шкоди за полісом АІ/5879577 були припинені, а відтак позивач безпідставно звернувся до суду за даним позовом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 31.01.2017р.

Суддя А.І. Привалов