ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Справа № 910/3986/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Євсікова О.О.,
Кролевець О.А.,

розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестфінанс"
на рішення та постановугосподарського суду міста Києва від 27.07.2016 Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016
у справі№ 910/3986/16
господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестфінанс"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору 1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 2. Публічне акціонерне товариство "Шкіряне підприємство "Світанок", 3. Публічне акціонерне товариство "Івано-Франківський м'ясокомбінат", 4. ОСОБА_4, 5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"
провизнання правочину недійсним,
за участю представників:
від позивача: Русскіна О.В., від відповідача: Зеленовський О.О.
Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.11.2016 касаційну скаргу у справі №910/3986/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Євсікова О.О., Плюшка І.А. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2016.

20.12.2016 у зв`язку з перебуванням судді-доповідача на лікарняному розгляд справи №910/3986/16 не відбувся.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 26.12.2016 касаційну скаргу у справі №910/3986/16 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Євсікова О.О., Кролевець О.А. у відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.12.2016.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.01.2017 продовжено строк та відкладено розгляд касаційної скарги у справі №910/3986/16.

1. Зміст позовних вимог та стислий виклад підстав подання позову

ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації звернулося до господарського суду із позовом до ТОВ "ФК "Інвестфінанс" про визнання недійсним укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги від 25.03.2014, зобов`язання відповідача повернути позивачу оригінали договорів, переданих на виконання договору про відступлення права вимоги від 25.03.2014.

Позов обгрунтовано тим, що спірний договір укладено в порушення норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Позивач посилається на нікчемність договору згідно ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки банк здійснив відчуження майнових прав за ціною, значно нижчою від звичайної; безоплатно відмовився від власних майнових прав та взяв на себе зобов`язання, виконання якого стало неможливим.

2. Стислий виклад суті рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.07.2016 (судді: Трофименко Т.Ю. - головуючий, Пригунова А.Б., Привалов А.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 (судді: Власов Ю.Л. - головуючий, Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.), позовні вимоги задоволено, визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги від 25.03.2014, укладений між позивачем та відповідачем; зобов`язано відповідача повернути позивачу оригінали договорів, переданих на виконання договору про відступлення права вимоги від 25.03.2014.

Суди дійшли висновку, що за спірним договором позивач здійснив відступлення права вимоги на суму 36 453 789,29 грн. за ціною 11 000 000 грн., яка більше ніж на 69% відрізняється від загальної суми переданих вимог за договором, тому спірний правочин є недійсним на підставі п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

3. Підстави, з яких оскаржено судові рішення господарських судів

ТОВ "ФК "Інвестфінанс", не погоджуючись із судовими рішеннями, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

У скарзі вказується, що вартість прав вимоги за кредитним договором залежить не лише від суми заборгованості позичальника, але і від багатьох інших факторів, зокрема, суми, яку реально отримати від боржника у погашення заборгованості та час, необхідний на її отримання; стану обслуговування боргу та ризиків невиконання зобов`язань боржником у майбутньому; забезпечення кредиту (його наявність, фактична наявність, ринкова вартість), наявності у боржника іншого майна, крім заставного; роботи, проведеної банком щодо повернення кредиту; вимог третіх осіб відносно як заставленого майна, так і іншого майна боржника або належних йому майнових прав, наявність інших кредиторів боржника.

Тобто, визначення ринкової вартості прав вимоги, виходячи виключно з суми боргу, як це здійснено позивачем та судом, є помилковим.

Це підтверджується також звітом про оцінку, наданим відповідачем, та рецензією на звіт про оцінку, наданим банком, які підтверджують, що ціна відступлення прав вимоги до позичальника відповідала ринковій.

У матеріалах справи наявні два звіти про оцінку з різними висновками, проте суди не надали оцінку вказаним доказам.

Судами відхилено клопотання відповідача про призначення судової експертизи як необгрунтоване.

Скаржник стверджує, що банк не здійснював безоплатного відчуження прав вимоги, відповідач обов`язок про розрахунок за відступлення виконав повністю.

Укладаючи договір про відступлення, банк отримав частину суми кредиту та звільнив відповідні резерви, що надало додаткових оборотних активів банку, необхідних для виконання зобов`язань перед його кредиторами.

У письмових поясненнях відповідач вказує, що в матеріалах справи є належний та допустимий доказ сплати відповідачем суми зобов`язань відповідно до п.1.4 договору про відступлення права вимоги №520 від 25.03.2014 в розмірі 11 000 000 грн. - платіжне доручення №15 від 26.03.2014.

4. Доводи, викладені у відзивах на касаційну скаргу

ПАТ "Дельта Банк" у відзиві на касаційну скаргу вважає її безпідставною, а оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими.

Позивач вказує, що банком до матеріалів справи надано звіт про ретроспективну оцінку, за яким ринкова вартість права вимоги за кредитним договором №08/20/08-КЛТ становить 20 473 366 грн.

Тобто оплата за договором про відступлення права вимоги була значно нижчою, ніж звичайна ціна.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відзиві на касаційну скаргу вказує, що спірний договір є нікчемним на підставі п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та просить залишити оскаржувані рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

03.10.2008 між ВАТ "Кредитпромбанк" та ВАТ "ШП "Світанок" як позичальником укладено кредитний договір №08/20/08-КЛТ.

Відповідно до додаткової угоди №1 до кредитного договору банком надано позичальнику кредит у розмірі 11 350 521,65 грн. з процентною ставкою - 30% річних.

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 26.06.2013 ПАТ "Дельта Банк" придбав у ПАТ "Кредитпромбанк" право вимоги до позичальника за кредитним договором № 08/20/08-КЛТ від 03.10.2008.

25.03.2014 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Інвестфінанс" укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом за реєстровим №520, за яким банк передав новому кредитору право вимоги належного виконання зобов`язань ВАТ "ШП "Світанок" за кредитним договором №08/20/08-КЛТ від 03.10.2008 із змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору сума заборгованості за кредитним договором становить 36 453 789,29 грн., з яких 29 245 878,20 грн. боргу за кредитом, 7 207 911,09 грн. заборгованості по процентам.

Згідно п.1.2 договору (в редакції додаткового договору від 26.03.2014) разом за договором відступлення права вимоги також переходять права кредитора за договорами, що забезпечують виконання зобов`язання, а саме: права за договором застави №08/20/31/08-3ЛТ від 13.10.2008 із змінами і доповненнями; права кредитора, що виникають з договору поруки №08/20/П1/08-ПЛТ від 03.10.2008 із змінами та доповненнями; права кредитора, що виникають з договору поруки №08/20П3/08-ПЛТ від 30.12.2008 із змінами та доповненнями; права кредитора, що виникають з договору поруки №08/20/П4/08-ПЛТ від 25.03.2010; права кредитора, що виникають з договору поруки №08/20/П2/08-ПЛТ від 03.10.2008.

Відповідно до п.1.4 договору відступлення №520 ціна відступлення права вимоги за основним договором, що підлягає сплаті на користь первісного кредитора, становить 11 000 000 грн. без ПДВ.

26.03.2014 на виконання умов договору про відступлення права вимоги позивач передав, а відповідач прийняв оригінали відповідних документів, в тому числі кредитний договір, договір застави та договори поруки з додатковими угодами до них.

Судами встановлено, що на виконання умов договору відступлення права вимоги, відповідачем 26.03.2014 сплачено 11 000 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №15.

З 03.03.2015 в ПАТ "Дельта Банк" запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Комісією з перевірки правочинів за кредитними операціями виявлено ознаки нікчемності договору про відступлення права вимоги від 25.03.2014, передбачені ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме: ціна відступлення права вимоги становить 11 000 000,00 грн. без податку на додану вартість, тоді як загальна сума вимог, які виникли і нараховані за кредитним договором від 08/20/08-КЛТ від 03.10.2008 та які були передані відповідачу на день укладення оспорюваного правочину складає 36 453 789,29 грн. Оспорюваний правочин фактично був вчинений сторонами за ціною, яка є значно меншою від вартості вимог банку більш ніж на 69%.

02.10.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №181 Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку.

04.11.2015 направлено на адресу відповідача та третіх осіб повідомлення про нікчемність договору про відступлення права вимоги від 25.03.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрованого в реєстрі №520, укладеного між позивачем та відповідачем.

6. Норми права та роз`яснення Пленумів ВСУ та ВГСУ, на які звертається увага при вирішенні спору

За ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на час укладення договору - 25.03.2014) протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв: договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій; договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов; договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів; договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку; договори (правочини) з пов`язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку; господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком. Договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 13 цього Закону передбачено можливість здійснення рецензування звіту про оцінку майна, що здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Згідно ст.32 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

7. Норми права та мотиви, з яких виходить касаційна інстанція при прийнятті постанови

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки місцевого та апеляційного господарських судів про наявність підстав для задоволення позову передчасними, оскільки суди припустилися порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, господарські суди попередніх інстанцій у порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України не дослідили подані сторонами докази всебічно і повно, не надали обґрунтовану і належну правову оцінку усім доводам сторін.

Згідно ч.1 ст.47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За приписами процесуального законодавства рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного законодавства, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права.

Як вбачається із судових рішень, суди попередніх інстанцій застосовували ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, яка не була чинна на момент укладення спірного договору про відступлення права вимоги від 25.03.2014.

Касаційна інстанція зазначає, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Крім того, суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи відповідача щодо експертної оцінки звичайної ціни відступлених майнових прав, вказав, що нормою п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено механізм визначення ціни, нижчої від звичайної, коли оплата відчужених майна або майнових прав на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості такого майна або майнових прав, вказаної в правочині.

Вказані висновки суду є помилковими та не відповідають нормам зазначеного Закону.

Суди встановили, що на підставі договору відступлення прав вимоги від 25.03.2014 позивач відчужив відповідачу за 11 000 000 грн. майнові права вимоги до ВАТ "ШП "Світанок" за кредитним договором №08/20/08-КЛТ від 03.10.2008, вартість яких складала 36 453 789,29 грн.

Проте, судами не досліджувались наявні у справі звіти про оцінку ринкової вартості прав грошової вимоги та не надано оцінки наявності підстав для визнання недійсним договору на підставі норм, які діяли на момент вчинення правочину.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на встановлену судами обставину про проведення оплати відповідачем права вимоги, придбаного на підставі договору відступлення права вимоги №520.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

З огляду на межі перегляду справи в касаційній інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.1119 ГПК України рішення та постанова у цій справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, всебічно і повно з`ясувати обставини справи, дослідити всі наявні у справі докази та перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, зокрема, слід звернути увагу на банк платника - ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" згідно платіжного доручення №15 від 29.03.2014 та дійсні наслідки при отриманні коштів банком позивача від цієї операції, дослідити звіти про оцінку майна, які є документами, що містять висновки про вартість майна, встановити наявність/відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним та прийняти справедливе рішення згідно норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до конкретних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Інвестфінанс" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 27.07.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 у справі №910/3986/16 скасувати.

Справу №910/3986/16 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: О. Євсіков

О. Кролевець