КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р. Справа№ 927/821/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Романової Ю.М.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Потапов М.А. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Чернігівської області

від 31.10.2016

у справі №927/821/16 (суддя Федоренко Ю.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Чернігівського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом до Чернігівського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.10.2014 р. у справі №02-05/06-2014 "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" (далі за текстом - Рішення).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неповне з'ясування відповідачем обставин, що мають значення для справи, їх недоведеність, невідповідність висновків, викладених у Рішенні, встановленим обставинам, неправильне застосування відповідачем норм матеріального права.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 31.10.2016 року у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем пропущено встановлений законом строк на оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, який є присічним.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 31.10.2016 року у справі №927/821/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки застосуванню у спірних правовідносинах ст.ст. 2, 15, 21 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», не надано належного правового обґрунтування щодо застосування або незастосування цивільного законодавства, зокрема ст. 267 ЦК України, до спірних правовідносин; не надано правового обґрунтування відмови в задоволенні позову з підстав ст.60 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції». Крім того, позивач вказує на те, що ним вжито всіх належних від нього заходів щодо судового захисту свого порушеного права, шляхом звернення до адміністративного суду з врахуванням обов'язкової на час звернення практики Верховного Суду України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 24.11.2016 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 20.12.2016.

08.12.2016 р. через відділ забезпечення документообігу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення; відповідач вважає, що судом прийнято рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, при цьому відповідач посилається на відсутність обґрунтувань позовних вимог та відсутність відповідних доказів, вказує на те, що Рішення відповідає вимогам чинного законодавства, а також на те, що позивачем пропущено встановлений законом строк оскарження Рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 20.12.2016 розгляд справи відкладено на 24.01.2017 р.

24.01.2017 р. розгляд справи не здійснювався, в зв'язку з певними обставинами, про які зазначено в акті вибухотехнічого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві від 24.01.2017 р.

24.01.2017 р. на електронну адресу Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги, на підставі ст.69 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 24.01.2017 р. задоволено клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги. Продовжено строк розгляду апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у справі №927/821/16 на п'ятнадцять днів. Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.02.2017 р.

В судове засідання апеляційної інстанції 01.02.2017 р. позивач не з'явився.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність позивача.

Представник відповідача надав в судовому засіданні пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням Адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.10.2014 р. у справі №02-05/06-2014 "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" визнано дії фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо здійснення пасажирських перевезень на автобусному маршруті загального користування за напрямками Ріпки-Чернігів 17.01.2014 (13:55), 23.01.2014 (14:25), 03.04.2014 (12:07, 13:35), 09.04.2014 (11:47), 10.04.2014 (11:50) та Чернігів-Ріпки 22.01.2014 (11:20, 12:05, 12:50), 27.01.2014 (11:30, 12:20), 04.02.2014 (11:55) з порушенням вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" та Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 за №176 (Акти перевірок Управління Укртрансінспекції у Чернігівській області від 17.01.2014 № 071873; 22.01.2014 №№ 071837, 071838, 071843, 071844; 23.01.2014 №№ 071879, 071817; 27.01.2014 №№ 071848, 071849, 071883; 04.02.2014 №№ 071840, 071909; 03.04.2014 №№ 072007, 072008; 09.04.2014 № 072017; 10.04.2014 № 071992 ) порушенням, передбаченим статтею 15 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", у вигляді досягнення неправомірних переваг у конкуренції відносно ПАТ "Ріпкинське АТП 17444" шляхом порушення чинного законодавства, яке підтверджено рішенням органу державної влади, наділеного відповідною компетенцією (постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів Управління Укртрансінспекції у Чернігівській області від 29.01.2014 № 040372; 19.02.2014 №№ 040435, 040436, 040437, 040438; 07.05.2014 №№ 040635, 040636, 040639, 040640).

Відповідно до статті 21 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 штраф в розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Копію вказаного Рішення позивачу направлено листом від 05.11.2014 р. №02-01/1/2782 і отримано останнім 24.11.2014 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем оскаржувалось прийняте Рішення в порядку адміністративного судочинства.

Так, постановою Вищого адміністративного суду України від 26.05.2016 р. №К/800/14952/15 скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2015 р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 р. Провадження у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання неправомірними дій та скасування рішення закрито. Роз'яснено позивачу, що вирішення даного спору підлягає в порядку господарського судочинства.

Вказана ухвала Вищого адміністративного суду України набрала законної сили з моменту проголошення, тобто з 26.05.2016 р.

Ухвалою Верховного Суду України від 12.09.2016 р. відмовлено у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_3 до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання неправомірними дій та скасування рішення; за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.05.2016 р.

01.09.2016 р. позивач звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом про визнання недійсним Рішення.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Згідно з ст. 5 Закону "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ст. 1, 15, 21, 27, 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності.

Досягненням неправомірних переваг у конкуренції є отримання таких відносно іншого суб'єкта господарювання шляхом порушення чинного законодавства, яке підтверджено рішенням органу державної влади, органу місцевого самоврядування, наділеного відповідною компетенцією.

Вчинення суб'єктами господарювання дій, визначених цим Законом як недобросовісна конкуренція, тягне за собою накладення штрафу у розмірі до п'яти відсотків доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) суб'єкта господарювання за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Процесуальні засади діяльності органів Антимонопольного комітету України щодо захисту від недобросовісної конкуренції, зокрема розгляд справ про недобросовісну конкуренцію, порядок виконання рішень та розпоряджень органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень, їх перевірка, перегляд, оскарження та гарантії учасників процесу, інші питання щодо захисту від недобросовісної конкуренції регулюються законодавством про захист економічної конкуренції з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Органи Антимонопольного комітету України у справах про недобросовісну конкуренцію приймають обов'язкові для виконання рішення про: визнання факту недобросовісної конкуренції; припинення недобросовісної конкуренції; офіційне спростування за рахунок порушника поширених ним неправдивих, неточних або неповних відомостей; накладання штрафів; закриття провадження у справі.

Як встановлено ч.1 ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено (в даній редакції вказана норма діє з 23.02.2006 р.).

Отже, вказаний строк є присічним. Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Як зазначено в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Висновок про те, що передбачений ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строк є присічним і на нього не поширюється строк позовної давності викладено також і в рішенні Верховного Суду України від 29.05.2007 р. у справі №9/205-06-5910.

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, звернення позивача з адміністративним позовом щодо оскарження Рішення (а не з позовом у порядку господарського судочинства) ніяким чином не впливало на перебіг та закінчення строку, встановленого частиною першою статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", в тому числі не переривало й не продовжувало цього строку.

Враховуючи те, що Рішення позивачем було отримано 24.11.2014 р., а з позовом до господарського суду про визнання його недійсним позивач звернувся лише 01.09.2016 р., встановлений законом присічний строк для його оскарження пропущено.

Судом відхиляються посилання позивача на статтю 256 Цивільного кодексу України та на застосування у розгляді даної справи позовної давності, оскільки позовна давність є інститутом цивільного права, спірні ж правовідносини у цій справі з огляду на положення статті 1 названого Кодексу не є цивільно-правовими, і положення даного Кодексу про позовну давність до відповідних правовідносин не застосовуються.

Колегія суддів критично відноситься до тверджень позивача про те, що обмеження права на звернення до господарського суду виключно у двомісячний строк з дня одержання Рішення прямо суперечить ст.55 Конституції України, а також на посилання позивача на те, що у статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не визначено такого правового наслідку пропущення двомісячного строку звернення до господарського суду як відмова у задоволенні позову.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Проте, не будь-яке звернення до суду з позовом неодмінно тягне за собою здійснення захисту тих прав, які скаржник вважає порушеними, а лише таке, що засноване на законі і узгоджується з його вимогами.

Правовим наслідком закінчення встановленого законом присічного строку є відмова у задоволенні позову.

З огляду на викладене, враховуючи те, що судом встановлено, що позивачем пропущено встановлений законом строк на оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, який є присічним, колегія суддів вважає, що у позові необхідно відмовити.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернігівської області від 31.10.2016 у справі №927/821/16 - без змін.

2. Матеріали справи №927/821/16 повернути до господарського суду Чернігівської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко