ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р. Справа № 914/1353/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Желік М.Б.

суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» б/н від 22.11.2016 року

на ухвалу господарського суду Львівської області від 02 листопада 2016 року

у справі №914/1353/16

за заявою: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Мальви-Маркет, м. Львів

про: банкрутство ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Мальви-Маркет (вул. Литвиненка, 3, м. Львів, 79034, ),

за участю представників:

від скаржника: ОСОБА_3

від заявника (боржника:):ОСОБА_4

арбітражний керуючий: не зявився.

02.11.2016 року господарським судом Львівської області (суддя Артимович В.М.) прийнято ухвалу, якою, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18.11.2016 року, грошові вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Компанія ВЕЕМ-Будсервіс визнано в сумі 38 566,61 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Мальви-Маркет, з яких 2756,00 грн. (судовий збір) перша черга; 23002,60 грн. (основний борг) четверта черга; 12808,01 грн. (неустойка (пеня, штраф)) шоста черга. В задоволенні решти грошових вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Львівської області від 02 листопада 2016 року у справі №914/1353/16, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» подало апеляційну скаргу (вх.№ 01-05/5730/16 від 06.12.2016 року). Скаржник вважає, що висновки суду є такими, що прийняті без повного зясування обставин, що мають значення для справи, і суд дійшов до неправильних висновків про відсутність у боржника грошових зобовязань перед ТОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» щодо сплати пайового внеску на створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури в сумі 1 598 076,05 грн. та сплати судового збору в сумі 31 961,52 грн. Відтак, просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 02 листопада 2016 року та постановити нову ухвалу, якою визнати та включити до реєстру вимог кредиторів вимоги ТОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» в сумі 1 665 848,18 грн.

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП Документообіг господарських судів, 06.12.2016 року справу за № 914/1353/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Желіку М.Б., а членам колегії суддів Костів Т.С., Галушко Н.А.

Ухвалами від 07.12.2016 року Львівським апеляційним господарським судом поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження судового рішення, а матеріали апеляційної скарги визнано достатніми для прийняття їх до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 14.12.2016 року.

Ухвалами суду від 14.12.2016 року та від 11.01.2017 року розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвала. Ухвалою суду від 11.01.2017 року продовжено строк розгляду спору на 15 календарних днів.

14.12.2016 року на електронну адресу суду від ТзОВ «Мальви-Маркет» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. Оригінал відзиву надійшов до суду поштою 27.12.2016 року. 10.01.2017 року представником ТзОВ «Мальви-Маркет» подано письмові пояснення.

14.12.2016 року від ТзОВ Компанія ВЕЕМ-Будсервіс надійшли письмові пояснення; 11.01.2017 року клопотання про долучення до матеріалів справи копії банківської виписки.

У судове засідання 08.02.2017 року зявилися представники апелянта і боржника. Представник ТзОВ Компанія ВЕЕМ-Будсервіс вимоги апеляційної скарги підтримав. Представник ТзОВ «Мальви-Маркет» проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Представники інших учасників процесу не зявилися, причин неявки не повідомили, заяв, клопотань щодо процесу розгляду справи не подавали. Відтак, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за участю представників, що зявилися в судове засідання, та за наявними у матеріалах справи документами.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду від 02.11.2016 року частковому скасуванню у звязку з наступним.

23.08.2016 року ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» звернулося до господарського суду Львівської області із заявою з вимогами до ТзОВ „Мальви - Маркет на суму 1 665 848,18 грн.

Ухвалою суду від 25.08.2016 року повідомлено ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс», що до заяви не надано належного доказу сплати судового збору та зобовязано заявника усунути зазначені недоліки.

Ухвалою суду від 08.09.2016 року заяву ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» прийнято судом до розгляду.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

07.04.2010 року між ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» (по тексту договору сторона 1) та ТзОВ «Мальви-Маркет» (по тексту договору сторона 2) укладено договір № 0704/10 про будівництво, відповідно до п.п.1.2.-1.3 якого сторона 1 як власник та орендар двох земельних ділянок, що включаються до складу земельної ділянки території забудови, наділена функціями замовника спорудження обєкта будівництва, а сторона 2 здійснює будівництво обєкта, технічний нагляд; приймає на себе функції генпідрядника, що стосується будівництва та здачі/прийняття в експлуатацію обєкта; здійснює в порядку і на умовах, передбачених цим договором, за рахунок власних та залучених коштів фінансування будівництва обєкта згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п. 2.2.2 договору про будівництво сторона 2 за власний рахунок зобовязується вчинити дії, спрямовані на погодження проектної документації, переданої їй стороною-1, отримання технічних умов щодо інженерного забезпечення обєкта будівництва, прийняти від сторони 1 будівельний майданчик, здійснити будівництво обєкта відповідно до проектної документації та чинних нормативно-правових актів, державних будівельних норм, правил, стандартів тощо у галузі будівництва і експлуатації обєктів житлового та нежитлового призначення, здійснювати постійне, безперебійне та повне фінансування будівництва обєкта та інших витрат, передбачених цим договором, в т.ч. сплатити інвестиційний внесок на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, вжити необхідних заходів, спрямованих на прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом обєкта.

З дати прийняття за актом земельної ділянки території забудови і до дати передачі цієї земельної ділянки ОСББ чи іншій житлово-експлуатаційній організації в термін до 15 числа кожного наступного місяця за звітним на підставі виставленого стороною-1 рахунку перерахувати на її поточний рахунок кошти для наступного відшкодування витрат сторони-1 із сплати орендної плати в сумі 877,50 грн. та земельного податку за земельну ділянку території забудови в сумі 7,61 грн. У разі зміни розміру орендної плати та/або земельного податку змінюється розмір відшкодування, яке виплачує Сторона-2. Про зміну розміру орендної плати та/або земельного податку Сторона-1 повідомляє Сторону-2 письмово. З моменту отримання такого повідомлення Сторона-2 здійснює відшкодування Стороні-1 витрат з орендної плати та земельного податку у встановленому в повідомленні розмірі без внесення нових змін до цього договору (абз.2-3 п.3.3.29. Договору).

На виконання умов договору (орендна плата за землю) сторонами підписані акти здачі прийняття робіт за № ОУ-1000162 від 30.09.2014 року, № ОУ-1000172 від 31.10.2014 року, № ОУ-1000178 від 28.11.2014 року, № ОУ-1000188 від 31.12.2014 року, від ОУ-0000001 від 31.01.2015 року, №ОУ-0000016 від 30.04.2015 року, № ОУ-0000022 від 31.05.2015 року, № ОУ-0000029 від 30.06.2015 року на загальну суму 21 624,60 грн. Суд зазначає, що дані акти містять посилання на номер договору 0704/10 від 01.09.2012 року, однак, сторонами не заперечується та не оспорюється факт складення вказаних актів на виконання саме договору № 0704/10 від 07.04.2010 року.

Докази здійснення стороною 2 оплати вказаних актів у матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Відповідно до п.15.8 договору у разі порушення стороною-2 строків платежів згідно з п.3.3.29 цього договору, вона сплачує на користь сторони-1 пеню в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки НБУ від суми невиконаного (невчасно виконаного) зобов'язання за кожен день прострочення та штрафну неустойку залежно від терміну прострочення: до 30 днів 10% від суми заборгованості, від 31-90 днів 30% від суми заборгованості, понад 90 днів 50% від суми заборгованості.

Враховуючи невиконання стороною 2 свого обовязку по оплаті орендних платежів за актами здачі-прийняття робіт, сторона 2 вважається такою, що прострочила виконання зобовязання, а саме за актом № ОУ-1000162 від 30.09.2014 року на суму 1 062,14 грн. з 15.10.2014 року, за актом № ОУ-1000172 від 31.10.2014 року на суму 1 062,14 грн. - з 15.11.2014 року, за актом № ОУ-1000178 від 28.11.2014 року на суму 1 062,14 грн. з 15.12.2014 року, за актом № ОУ-1000188 від 31.12.2014 року на суму 1 062,14 грн. з 15.01.2015 року, за актом від ОУ-0000001 від 31.01.2015 року на суму 1 062,14 грн. з 15.02.2015 року, за актом №ОУ-0000016 від 30.04.2015 року на суму 8 156,95 грн. з 15.05.2015 року, за актом № ОУ-0000022 від 31.05.2015 року на суму 5 437,97 грн. з 15.06.2015 року, за актом № ОУ-0000029 від 30.06.2015 року на суму 2 718,98 грн. з 15.07.2015 року.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

У п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п.1.12 постанови).

Незважаючи на встановлення в п.15.8 договору про будівництво визначення пені в розмірі 120 відсотків річних, згідно з розрахунком заявника розмір пені обмежений обліковою ставкою НБУ, що відповідає вимогам законодавства і враховується судом при перевірці заявлених сум. Також суд не вправі виходити за межі періоду (менше шести місяців), визначеного заявником при розрахунку пені. Разом з тим суд зазначає, що момент прострочення виконання зобов'язання встановлюється щодо кожного підписаного акта окремо і відповідно пеня також нараховується на суму боргу за кожним актом окремо, а не за наростаючою сумою.

Відтак, здійснюючи перерахунок пені у відповідності до зазначеного вище, колегія суддів зазначає, що обгрунтованою є сума пені в розмірі 502,63 грн.

Крім цього, заявник вважає, що визнанню підлягають 10 812,30 грн. штрафу у відповідності до п.25.8 договору (50% заборгованості). Так, як зазначено в п.15.8 договору, у разі порушення стороною-2 строків платежів згідно з п.3.3.29 цього договору, вона сплачує на користь сторони-1 штрафну неустойку залежно від терміну прострочення: до 30 днів 10% від суми заборгованості, від 31-90 днів 30% від суми заборгованості, понад 90 днів 50% від суми заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, прострочення понад 90 днів мало місце за актом № ОУ-1000162 від 30.09.2014 року на суму 1 062,14 грн., за актом № ОУ-1000172 від 31.10.2014 року на суму 1 062,14 грн., за актом № ОУ-1000178 від 28.11.2014 року на суму 1 062,14 грн., за актом № ОУ-1000188 від 31.12.2014 року на суму 1 062,14 грн., за актом від ОУ-0000001 від 31.01.2015 року на суму 1 062,14 грн. Прострочення за актом №ОУ-0000016 від 30.04.2015 року на суму 8 156,95 грн., яке виникло 15.05.2015 року, до 01.08.2015 року тривало 78 днів, за актом № ОУ-0000022 від 31.05.2015 року на суму 5 437,97 грн., яке виникло з 15.06.2015 року, тривало 47 днів, за актом № ОУ-0000029 від 30.06.2015 року на суму 2 718,98 грн. яке виникло з 15.07.2015 року, тривало 17 днів.

Відповідно, штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, тобто 531,07 грн., виник за актами № ОУ-1000162, № ОУ-1000172, № ОУ-1000178, № ОУ-1000188, № ОУ-0000001, і становить 2 655,35 грн. Штраф у розмірі 30% від суми заборгованості за актом №ОУ-0000016 становить 2 447,09 грн., за актом № ОУ-0000022 1 631,39 грн. Штраф у розмірі 10% від суми заборгованості за актом № ОУ-0000029 становить 271,90 грн. Тому загальний розмір штрафу становить 7 005,73 грн., а не 10 812,30 грн., як вказав заявник.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає висновки місцевого суду про заборгованість за договором № 0704/10 від 07.04.2010 року та за актами здачі-прийняття робіт у загальному розмірі 34 432,61 грн. помилковими, а доведеною та обгрунтованою вважає заборгованість в сумі 29 132, 96 грн., з яких 21 624,60 грн. основного боргу, 502,63 грн. пені, 7 005,73 грн. штрафу.

Крім наведеного, п.2.2.2 договору сторона 2 взяла на себе обовязок сплатити інвестиційний внесок на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Заявлені вимоги про визнання заборгованості боржника перед ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» у розмірі 1 598 076,05 грн. кредитор обгрунтовує наявністю рішення господарського суду Львівської області від 19.01.2015 р. у справі № 914/644/14. Так, вказаним рішенням позов задоволено повністю, стягнуто солідарно з ТзОВ Компанія ВЕЕМ-Будсервіс та ТзОВ Мальви-Маркет на користь Департаменту економічної політики Львівської міської ради 1 598 076,05 грн. заборгованості зі сплати інвестиційного внеску, розстрочивши виконання рішення суду наступним чином: до 01.04.2015р. 199759,51 грн.; до 01.07.2015р. 199759,51 грн.; до 01.10.2015 р. 199759,51 грн.; до 01.01.2016 р. 199759,51 грн.; до 01.04.2016р. 199759,51 грн.; до 01.07.2016 р. 199759,50 грн.; до 01.10.2016 р. 199759,50 грн.; до 01.01.2017 р. 199759,50 грн., стягнуто солідарно з ТзОВ Компанія ВЕЕМ-Будсервіс та ТзОВ Мальви-Маркет в дохід Державного бюджету України 31961,52 грн. судового збору.

06.02.2015 р. видано наказ на примусове виконання рішення господарського суду Львівської області від 19.01.2015 року.

Крім цього, рішенням господарського суду Львівської області від 04.04.2016 р. у справі №914/219/16 позов задоволено повністю, зобовязано ТзОВ Мальви-Маркет виконати п. 2.2.2. договору про будівництво №0704/10 від 07.04.2010 р., укладеного між ТзОВ Компанія ВЕЕМ-Будсервіс та ТзОВ Мальви-Маркет та сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова при будівництві багатоквартирного будинку за адресою: м. Львів, вул. Сумська, 8-10, стягнуто з ТзОВ Мальви-Маркет на користь ТзОВ Компанія ВЕЕМ-Будсервіс 1378,00 грн. судового збору.

20.04.2016 р. видано накази на примусове виконання рішення господарського суду Львівської області від 04.04.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Так, 18.08.2011 року між ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» та Львівською міською радою підписано додаткову угоду про внесення змін до договору №158 про сплату інвестиційного внеску від 28.11.2008 року. Так, згідно з додатковою угодою п.2.2 договору про сплату інвестиційного внеску викладено в наступній редакції: «сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в сумі 2 417 365,74 грн., код платежу 50110000 «цільові фонди, утворені органами місцевого самоврядування», розрахунковий рахунок №0002 в ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014, , утримувач: міський бюджет Львова 96 695,00 грн. по 29.12.2008 року (до початку будівництва (реконструкції, перепрофілювання), 2 320 670,74 грн. по 31.12.2013 року».

У матеріалах справи наявні копія банківської виписки за 16.12.2008 року, з якої вбачається, що ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» сплатило 96 695,00 грн. як оплату інвестиційного внеску згідно з договором №158 від 28.11.2008 року ще до внесення змін згідно з угодою від 18.08.2011 року. Сплата вказаної суми згідно з первинною редакцією договору станом на 16.12.2008 року була обовязком саме ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс». Крім цього, рішенням Господарського суду Львівської області від 19.01.2015 року у справі №914/644/14 встановлено, що «у листі за № 23-2901 від 25.11.2013р. та розрахунку до нього, Департамент економічної політики Львівської міської ради повідомив ТОВ «Мальви Маркет», що після проведення перерахунку пайового внеску такий складає 1 694 771,05 грн. Проте як вбачається з перерахунку пайового внеску, доданого до вказаного листа, у звязку з частковою оплатою пайового внеску, сума пайового внеску, що підлягає сплаті складає 1 598 076,05 грн.»

Саме таку суму ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» включило до своєї заяви про грошові вимоги до боржника.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.35 ГПК України).

Місцевим судом правильно зазначено, що до заяви ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» не додано доказів виконання солідарного обовязку згідно з рішенням господарського суду Львівської області від 19.01.2015 р. у справі № 914/644/14. Більше того, враховуючи наведене вище твердження про залишок пайового внеску у звязку з частковою оплатою пайового внеску (96 695,00 грн.) у розмірі 1 598 076,05 грн., колегія суддів приходить до висновку, що 96 695,00 грн. до розміру грошових вимог ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» не включалася і предметом спору у даній справі не була.

Відповідно, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про непідтвердженість жодними доказами вимоги на суму 1 598 076,05 грн. та 31961,52 грн. судового збору у справі № 914/644/14, що має наслідком відмову у їх визнанні. Разом з тим судом правильно зазначено про визнання 1 378,00 грн. як суми судового збору відповідно до рішення господарського суду Львівської області від 04.04.2016 р. у справі № 914/219/16.

Твердження скаржника, наведені в поясненнях від 14.12.2016 року, стосовно того, що боржником завдано скаржнику збитків на суму не сплаченого ним інвестиційного внеску в розмірі 1 598 076,05 грн. колегією суддів до уваги не беруться, оскільки в суді першої інстанції вказані вимоги такими обставинами не обгрунтовувались, в предмет доказування та дослідження не входили, заявлялися як заборгованість внаслідок невиконання судового рішення, але не як збитки в розумінні ст.22 ЦК України.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Враховуючи наведене, підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в частині відхилення вимог на суму 1 630 037,57 грн. відсутні, однак, наявні підстави для скасування ухвали суду в частині визнання вимог у розмірі 3 806,57 грн. штрафу та 1 493,08 грн. пені. Таким чином, визнанню підлягають вимоги ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» у загальному розмірі 30 510,96 грн., з яких 23 002,60 грн. основної заборгованості (четверта черга), 7 508,36 грн. неустойки - (шоста черга). Крім цього, визнанню підлягають 2 756,00 грн. судового збору у даній справі про банкрутство (перша черга).

Відтак, у відповідності до ст. 103 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду Львівської області від 02 листопада 2016 року у справі №914/1353/16 - частковому скасуванню.

Сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір залишається за скаржником.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» задоволити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 02.11.2016р. у справі № 914/1353/16 скасувати в частині визнання вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» у розмірі 3 806,57 грн. штрафу та 1 493,08 грн. пені. У цій частині прийняти нове рішення, яким у визнанні вимог у розмірі 3 806,57 грн. штрафу та 1 493,08 грн. пені відмовити.

3. В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 13.02.2017 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Костів Т.С.

суддя Галушко Н.А.