РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017Справа №916/3203/16
За позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «ТЕМП-3000»

про стягнення 39 780,00 грн.

Суддя В.О. Демидов
Представники сторін:
від позивача не з`явився;

від відповідача Галя Є.С. (дов. б/н від 11.05.2016);

встановив :

Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України (м.Одеса) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «ТЕМП-3000» про стягнення 39 780,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачем було безпідставно включено суму ПДВ до ціни товару за укладеним між сторонами договором №8СО від 24.09.2014 з огляду на зміни, внесенні до Податкового кодексу України, якими введено звільнення від оподаткування ПДВ операцій з ввезення на митну територію України спеціальних засобів індивідуального захисту та постачання на митній території України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.11.2016 позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (м.Одеса) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «ТЕМП-3000» про стягнення 39 780,00 грн. та додані до неї документи направлено за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.12.2016 порушено провадження у справі №916/3203/16, розгляд справи призначено на 12.01.2017.

12.01.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що він не здійснює діяльності із ввезення на митну територію України та подальшого постачання на митній території спеціальних засобів індивідуального захисту, а є вітчизняним виробником спеціальних засобів індивідуального захисту, укладений договір є виконаним, а отже згідно ст. 632 Цивільного кодексу України ціна договору не може бути змінена, в договорі та інших доказах по справі не міститься жодного посилання, що постачання здійснюється саме для цілей АТО, користування податковою пільгою є правом відповідача, а тому не підлягає обов`язковому застосуванню.

Крім того, 12.01.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.01.2017, судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 31.01.2017.

25.01.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав документи для долучення до матеріалів справи.

В судове засідання 31.01.2017 з`явився представник відповідача, надав пояснення по суті справи.

Представник позивача у судове засідання 31.01.2017 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 31.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

24.09.2014 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України (далі позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «ТЕМП-3000» (далі відповідач, виконавець) було укладено договір №8СО (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором виконавець бере на себе зобов`язання передати товари спеціального призначення для НГ АТО, а саме: бронежилети (товар категорії «Вироби з недорогоцінних матеріалів, інші», код -25.99.2 за ДК 016:2010) та шоломи кулезахисні (товар категорії «Убори наголовні захисні…», код 32.99.1 за ДК 016:2010), згідно специфікації (додаток №1 до договору).

Відповідно до п. 1.2 договору замовник зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умова цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору загальна вартість товару за цим договором встановлюється в національній валюті України і обумовлюється у специфікації (додаток №1), що є невід`ємною частиною даного договору та становить 238 680,00 грн, в тому числі ПДВ 39 780,00 грн.

Покупець здійснює оплату товару на підставі виставленого продавцем рахунку-фактури, протягом 5 банківських днів з дня одержання товару по наданому рахунку-фактурі та видатковій накладній (п. 2.2. договору).

За умовами п. 9.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2014, або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У специфікації до договору №8СО від 24.09.2014 сторонами було погоджено, що в межах вказаного правочину постачальником поставляються замовнику бронежилет «Панцирь 3-95М» 4 класу захисту у кількості 60 одиниць за ціною 1998,00 грн. з урахуванням податку на додану вартість (за одну одиницю), а також шолом кулезахисний «Каска-2М» у кількості 54 одиниць за ціною 2200,00 грн. з урахуванням податку на додану вартість (за одну одиницю).

У специфікації також зазначено, що ціна договору становить 238 680,00 грн., в тому числі, податок на додану вартість в сумі 39 780,00 грн.

За твердженнями представників обох сторін, договір №8СО від 24.09.2014 було виконано обома контрагентами, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «ТЕМП-3000» поставлено Військовій частині 3012 товар, а останньою прийнято та оплачено предмет поставки.

Як вбачається з представлених до матеріалів справи документів, Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було проведено ревізію окремих напрямків фінансово-господарської діяльності, в тому числі, щодо використання коштів, виділених з резервного фонду Державного бюджету у зв`язку з оголошеною мобілізацією Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.09.2013 по 31.01.2015.

За наслідками проведення означеної ревізії складено акт №08-11/23 від 21.04.2015.

В акті №08-11/23 від 21.04.2015 Державної фінансової інспекції в Одеській області вказано, що в порушення приписів п.32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України за договором №8СО від 24.09.2014 було зайво сплачено суму податку на додану вартість в розмірі 39 780,00 грн.

Військова частина 3012 Національної Гвардії України (м.Одеса) зверталась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «ТЕМП-3000» з претензіями №1001 від 03.11.2015, №723 від 22.06.16, №988 від 08.08.2016, в яких вимагала провести перерахування грошових коштів в сумі 39 780,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповіді на вказані претензії від відповідача не надходило, грошові кошти у розмірі 39 780,00 грн. не перераховано, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «ТЕМП-3000» 39 780,00 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Умовами статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Конституційним Судом України у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2014 по справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» наголошено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Згідно з п. 2.1 договору загальна вартість товару за цим договором встановлюється в національній валюті України і обумовлюється у специфікації (додаток №1), що є невід`ємною частиною даного договору та становить 238 680,00 грн, в тому числі ПДВ 39 780,00 грн.

Отже, підписавши договір на умовах визначених, зокрема, п. 2.1 сторони дійшли згоди щодо його істотної умови - ціни.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ч. 1 ст.203 Цивільний кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п. 15 ст.1 Закону України «Про ціни та ціноуворення в Україні» ціна - це виражений у грошовій формі еквівалент одиниці товару.

Суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни та державні регульовані ціни (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін (ст.11 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладанні господарських договорів сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

За приписами ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України).

Тобто, з наведених вище приписів цивільного законодавства вбачається, що ціна товару у договорі є наслідком досягнення згоди обох сторін.

Таким чином суд дійшов висновку, що сторонами під час укладення договору №8СО від 24.09.2014 на основі вільного волевиявлення було погоджено умови щодо ціни товару. При цьому, така ціна була визначена спільною волею сторін, а не самостійно відповідачем.

Посилання позивача на положення Закону України від 01.07.2014 № 1561-VII "Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів" (дата набрання чинності 23.07.2014), яким підрозділ 2 розділу XX "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 32 такого змісту: тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України: спеціальних засобів індивідуального захисту (каски, виготовлені відповідно до військових стандартів або технічних умов, чи їх еквіваленти та спеціально призначені для них компоненти (тобто підшоломи, амортизатори), що класифікуються у товарній підкатегорії 6506 10 80 00 згідно з УКТ ЗЕД, бронежилети, що класифікуються у товарній підкатегорії 6211 43 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), виготовлених відповідно до військових стандартів або військових умов для потреб правоохоронних органів, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, інших суб`єктів, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до закону; ниток для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 5402 11 00 00 та 5407 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД; тканин (матеріалів) для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 3920 10 89 90, 3921 90 60 00, 5603 14 10 00, 6914 90 00 00 згідно з УКТ ЗЕД, як на підставу для стягнення з відповідача коштів, суд відхиляє, оскільки згідно п. 5.1 ст. 5 Податкового кодексу України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу, тобто до відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

В той же час, за приписами ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України до податкових та бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки по суті доводи сторін зводяться до необхідності вирішення питання щодо порядку оподаткування ПДВ певної господарської операції - поставки бронежилетів та шоломів кулезахисних, що до компетенції господарського суду не відноситься, а жодного порушення відповідачем зобов`язань за договором, яке могло б слугувати підставою для притягнення відповідача до відповідальності, в ході розгляду справи не встановлено, підстави для задоволення позову відсутні.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з покладенням судових витрат в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складене та підписане 06.02.2017.

Суддя В.О. Демидов