КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Справа№ 904/8646/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Отрюха Б.В.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 02.02.2017 року по справі №904/8646/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р.

у справі №904/8646/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Фермерського господарства "ІСТОК-С"

до 1.Департаменту патрульної поліції, 2.Страхового товариства з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС"

про стягнення 643 482,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2016 року Фермерське господарство "ІСТОК-С" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Департаменту патрульної поліції (далі-відповідач 1) 643 482,18 грн. збитків завданих в наслідок ДТП та стягнення з Страхового товариства з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС" 50 000,00 грн. страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2016р. матеріали позовної заяви направлено за територіальною підступністю до Господарського суду міста Києва.

26.10.2016р. позивачем через канцелярію суду першої інстанції подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій відмовився від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн., в зв'язку з повною оплатою останнім суми.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. у справі №904/8646/16 позов до Департаменту патрульної поліції задоволено.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь Фермерського господарства "ІСТОК-С" 643 482,18 грн. завданих внаслідок ДТП збитків та 9 652,23 грн. судового збору.

В частині позовних вимог до Страхового товариства з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС" провадження припинено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 23.11.2016р., відповідач 1 звернувся з апеляційної скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач 2 не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відповідач 2 наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив. При цьому, від представника відповідача 2 надійшла заява, в якій просить розглядати справу за його відсутністю.

Вислухавши думку представників сторін, враховуючи зазначену заяву та те, що неявка зазначеного представника не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останнього.

01.02.2017р. через канцелярію суду представник відповідача 1 подав клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Розглянувши в судовому засіданні дане клопотання та заслухавши представників сторін, судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до ст. 43 ГПК України суд зобов'язаний всебічно, повно та об'єктивно досліджувати обставини справи, для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Так, відповідно до ст.ст. 41, 42 ГПК України призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 ГПК України.

Судова колегія звертає увагу на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/2651 від 27.11.06. "Про деякі питання призначення судових експертиз", п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.12. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

В матеріалах справи наявний експертний висновок №ZU030616 від 13.06.2016р. Він складений сертифікованим експертом, який в присутності представника позивача та відповідачів 03.06.2016р. проводив огляд автомобіля з подальшим складанням висновку №ZU030616. Вказана оцінка виконана у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092.

Враховуючи викладене та оскільки потреби в призначенні експертизи немає у зв'язку з наявністю в матеріалах справи експертного висновку №ZU030616 від 13.06.2016 року, судова колегія дійшла до висновку, що зазначене вище клопотання не підлягає задоволенню.

Також, судовою колегією взято до уваги те, що на момент розгляду справи в суду першої інстанції пошкоджений автомобіль позивачем був проданий.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 18.05.2015 року у м.Дніпропетровську на перехресті вул.Словацького та вул. Плєханова біля буд.10, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Toyoya Prius, д.н. НОМЕР_4, яким керував водій - рядовий патрульної поліції ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія - ОСОБА_3.

Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 07.07.2016р. у справі №200/9808/16-п ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_1, що належить позивачу.

Згідно із наявного в матеріалах справи експертного висновку №ZU030616 від 13.06.2016р. ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу - Land Cruiser Prado 150, д.н. НОМЕР_2 на момент ДТП складала 986 082,18 грн. (а.с.24-35 т.1).

Враховуючи недоцільність проведення ремонту пошкодженого автомобіля, позивачем було продано пошкоджений автомобіль НОМЕР_1 за 292 600,00 грн., в підтвердження чого в матеріалах справи містяться копія договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21.07.2016р. та відповідний акт прийому-передачі майна (а.с.50-52 т.1).

Цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля Toyoya Prius, д.н. НОМЕР_4, була застрахована в Страховому товаристві з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС", про що було укладено договір (поліс) №АЕ6118079 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач 2 взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля Toyoya Prius, д.н. НОМЕР_4, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди, ліміт відповідальності передбачений полісом №АЕ6118079 - 50 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем Toyoya Prius, д.н. НОМЕР_4, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю НОМЕР_1, що належить позивачу, керував ОСОБА_2.

У відповідності до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі

Згідно із ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Таким чином, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Toyoya Prius, д.н. НОМЕР_4, ОСОБА_2, встановлена у судовому порядку.

Отже, ОСОБА_2 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю НОМЕР_1, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відповідності до ст.30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано відповідачу 2, як страховику відповідача 1, заяву про страхове відшкодування від 19.07.2016р.

Відповідачем 2 відповідно до ліміту відповідальності передбаченого полісом №АЕ/6118079 було сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6153 від 22.09.2016р. (а.с.99 т.1).

Дана обставина сторонами не оспорюється.

В зв'язку з чим, 23.11.2016р. представником позивача в процесі розгляду даної справи подано до суду першої інстанції заяву про відмову від позову в частині позовних вимог до відповідача 2 та припинення провадження по даній справі, у зв'язку з повною оплатою останнім суми страхового відшкодування.

У відповідності до ст.78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Відповідно до п.4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року № 18, у випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК України) господарському суду слід керуватись частиною шостою статті 22 ГПК України, тобто, перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Згідно із п.4 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Враховуючи вищевстановлене та зазначені правові норми, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 2 страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до наказу відповідача 1 від 21.01.2016р. №9 ОСОБА_2 призначений на посаду інспектора роти №7 батальйону №3 УПП у м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції.

18.05.2016р. ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків керуючи службовим автомобілем Toyoya Prius, д.н. НОМЕР_4 спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю НОМЕР_1, що належить позивачу.

У відповідності до п.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно із ст.1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 5 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Проте, відповідач 1 не довів факту того, що шкоду автомобілю НОМЕР_3, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія.

Відповідно до експертного висновку №ZU030616 від 13.06.2016р. ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу - Land Cruiser Prado 150, д.н. НОМЕР_2 на момент ДТП складала 986 082,18 грн. (а.с.24-35 т.1).

Як вбачається з даного висновку №ZU030616 він складений сертифікованим експертом, який в присутності представника позивача та відповідачів 03.06.2016р. проводив огляд автомобіля з подальшим складанням висновку №ZU030616. Також, експертом було складено 03.06.2016р. протокол огляду транспортного засобу.

Вказана оцінка виконана у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092.

Враховуючи вищевстановлене та зазначені правові норми, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 завданих внаслідок ДТП збитків у розмірі 643 482,18 грн. (986 082,18 грн. ринкова вартість ТЗ на момент ДТП - 292 600,00 грн. вартість залишків пошкодженого транспортного засобу - 50 000,00 грн. страхового відшкодування) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно поданого представником відповідача 1 клопотання про залучення співвідповідачем у справі - Державну казначейську службу України, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що останнє не підлягає задоволенню, оскільки між позивачем та Державною казначейською службою України відсутній предмет спору, а питання, які порушувались у клопотанні, стосуються вже безпосередньо виконання судового рішення.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

У відповідності до положень ч.2 ст.104 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Доводи, наведені відповідачем 1 в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. у справі №904/8646/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. у справі №904/8646/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №904/8646/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст.107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Б.В. Отрюх

Т.І. Разіна