КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2017 р. Справа№ 910/11210/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гончарова С.А.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 09.02.2017

розглядаючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" на рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2016 (повне рішення складено 05.09.2016)

у справі №910/11210/16 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"

про стягнення 1 994 649,52 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 у справі №910/11210/16 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "БУД-ВВВ" на користь ТОВ "Торговий дім "Дарниця" 1 994 649,52 грн. безпідставно набутих грошових коштів та 29 784,75 грн. судового збору. Стягнуто з ТОВ "БУД-ВВВ" в доход Державного бюджету України 134,99 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ "БУД-ВВВ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2016 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 у складі колігії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В. прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №910/11210/16 за участю уповноважених представників сторін.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016, 16.11.2016 та 05.12.2016 розгляд справи було відкладено.

05.12.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ліквідатора ТОВ "Торговий дім "Дарниця" Оратовського С.В. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/11210/16 до набрання законної сили рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/10442/16 та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/8251/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 провадження у справі №910/11210/16 зупинено до набрання законної сили рішення у справі №910/10442/16 за позовом ТОВ "Торговий дім "Дарниця" до ТОВ "Буд-ВВВ" про визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним, що знаходиться в провадженні Київського апеляційного господарського суду. В іншій частині задоволення клопотання відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 у складі колігії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В. поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи №910/11210/16 за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.02.2017 у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці, для розгляду справи №910/11210/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Гончаров С.А.

Ухвалою від 08.02.2017 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Гончаров С.А. апеляційну скаргу ТОВ "БУД-ВВВ" прийнято до свого провадження.

Представником позивача на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ "Торговий дім "Дарниця" просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення - без змін.

24.10.2016, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, Корпорація «СОНАЛІ ІНВЕСТ С.А.» подало клопотання про залучення їх в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Розглянувши у даному судовому засіданні клопотання Корпорації «СОНАЛІ ІНВЕСТ С.А.», колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" згідно з ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК України. Таким чином, норми ГПК України щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК України прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім зазначеного у ст. 27 ГПК України права залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

З огляду на вище викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про залучення третіх осіб, оскільки рішення у даній справі не може вплинути на права та обов'язки зазначених осіб.

Представник відповідача брав участь в судових засіданнях, підтримував вимоги апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу ТОВ "БУД-ВВВ" задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2016 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у позові відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні від 09.02.2017 надав клопотання про долучення до матеріалів справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2016 та від 09.05.2016; копію договору про внесення змін до Договору оренди нежитлових приміщень від 28.01.2016 №87; копію довідки від ПАТ "БАНК ВОСТОК" від 05.12.2016 за №05ц/2828БТ.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В обґрунтування неможливості подання зазначених вище документів до суду першої інстанції, представник апелянта вказує на те, що представники відповідача не приймали участь в суді першої інстанції і подавали клопотання про відвід судді місцевого господарського суду.

Розглянувши у даному судовому засіданні заявлене клопотання про долучення додаткових документів, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання та долучення до матеріалів справи додаткових документів.

Представник позивача брав участь в судових засіданнях, заперечував щодо доводів апеляційної скарги, надавав пояснення та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "БУД-ВВВ" - без задоволення.

Представники третьої особи участь в судових засіданнях не приймали, своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 22 ГПК України не скористались. Про день та час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Однак, вказана обставина не перешкоджає розгляду справи, оскільки учасники судового процесу, які не з'явились в судове засідання, були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи. За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третьої особи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільпо ПДВПП" (орендар) укладено Договір оренди нежитлових приміщень № 2298 (надалі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає відповідно до умов цього Договору в строкове платне користування (оренду) нежитлові приміщення № 1 по приміщення № 54 групи приміщень №1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2 787,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 "б".

Згідно з пунктом 1.2. Договору майно належить на праві власності орендодавцю на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого Ханіною А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2013 року за реєстровим № 2280. Право власності орендодавця на майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав Ханіною А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2013 року, номер запису про право власності: 384770, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:0, згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.03.2013 року, індексний № 1376399.

Відповідно до п. 1.5. Договору сторони погодили, що орендодавець на час дії договору надає орендареві право безперешкодного користування територією під будівлею (майном) та прилеглою територією разом з господарським двором, надалі разом - "Прилегла Територія", плата за користування якою в цілому входить до складу орендної плати.

Пунктом 2.4. Договору майно буде передано орендарю для розміщення магазину для здійснення гуртово-роздрібної торгівлі видами та групами продовольчих, непродовольчих товарів та супутніх товарів, в тому числі алкогольними та тютюновими виробами; виробництва та продажу напівфабрикатів продовольчих товарів, продукції кулінарії та готової продовольчої продукції; організації підприємств громадського харчування; з метою розміщення підсобних, допоміжних, офісних і складських приміщень. Вищезазначений перелік не є вичерпним.

Розмір орендної ставки в місяць за один квадратний метр орендованих приміщень складає 190,50 грн., без ПДВ, що на дату підписання договору становить 23 долари США 83 центи за офіційним курсом Національного банку України та включає в себе плату за користування майном та прилеглою територією (п. 3.1. Договору).

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що розмір орендної плати за місяць розраховується за наступною формулою: А1=(А0*А2+діюча ставка ПДВ)* (К1+К0), де:

А1 - розмір орендної плати на місяць в гривнях на момент платежу;

А0 - розмір орендної ставки за 1 кв.м. майна, зазначеної в гривнях в пункті 3.1. цього Договору;

А2 - площа майна, зазначена в пункті 1.1. цього Договору;

К0 - співвідношення курсу української гривні до курсу долара США, встановленого НБУ станом на дату укладення цього Договору, а саме: 7,993 грн. за 1 долар США;

К1 - співвідношення курсу української гривні до курсу долара США, встановленого НБУ станом на дату платежу.

Діюча ставка ПДВ означає суму податку на додану вартість, який визначається виходячи зі ставки податку, чинної на момент сплати відповідного платежу. Сторони беруть до уваги, що на дату укладення цього Договору, ставка ПДВ становить 20 % від орендної плати. Сторони дійшли згоди, що у разі втрати орендодавцем протягом строку дії цього Договору статусу платника ПДВ, для застосування у формулі, зазначеній у цьому пункті, діюча ставка ПДВ дорівнює 0.

Орендна плата буде сплачуватися орендарем на підставі Актів виконаних робіт, підписаних сторонами не пізніше 20-го числа місяця, який слідує за місяцем, в якому було здійснено користування майном (п. 3.4. Договору).

25.03.2015 між ТОВ "БУД-ВВВ" (орендодавець) та ТОВ "Фоззі-Фуд" (орендар) укладено Договір про внесення змін до Договору оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013, відповідно до якого сторони погодили читати у тексті Договору оренди найменування, місцезнаходження, платіжні реквізити, а також будь-яку іншу інформацію, що стосується орендаря, в такій редакції як це зазначено відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" у преамбулі та реквізитах до цього Договору.

05.08.2011 Святошинським районним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі № 2-4127/10, яким за ТОВ "Торговий дім "Дарниця" було визнано право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху, загальною площею 2 862,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б (літ. А), як на окремий об'єкт нерухомого майна.

В свою чергу, рішенням Господарського суду м. Києва від 16.09.2015 у справі №910/13186/15 за позовом Компанії "Феліндако ЛТД" (Thelintako LTD) до ТОВ "Торговий дім "Дарниця", ТОВ "Юридична фірма "Тріумф", ОСОБА_5, третя особа - Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дарницького району міста Києва про зобов`язання вчинити дії було встановлено, що Компанія "Феліндако ЛТД", була єдиним учасником ТОВ "Торговий дім "Дарниця" (Товариство), який володів часткою розміром 100% Статутного капіталу Товариства, що у грошовому еквіваленті складало 119510,00 грн. та підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 06.04.2012. Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "ТД "Дарниця" від 09.09.2011, що оформлено відповідним протоколом № 35/1 від 09.09.2011, яким (питання 6 та 7 порядку денного) було вирішено прийняти до складу учасників Товариства позивача з визначенням частки у статутному капіталі Товариства, що належить позивачу, розміром 100%; -статутом Товариства, затвердженим загальними зборами учасників Товариства, рішення яких оформлено протоком № 36 від 12.03.2012 (як свідчить розділ 4 Статуту, позивач володіє часткою у Статутному капіталі Товариства загальним розміром 100%, що у грошовому еквіваленті складає 119 510,00 грн.); -договорами купівлі - продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця" від 14.12.2011, укладеними між ОСОБА_6 та Компанією "Феліндако ЛТД", та ОСОБА_7 та Компанією "Феліндако ЛТД".

Рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформленим протоколом № 38 від 29.01.2013, було затверджено вихід Компанії "Феліндако ЛТД" зі складу учасників Товариства та передачу частки Компанії "Феліндако ЛТД" загальним розміром 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця" Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" шляхом укладення договору купівлі - продажу. На виконання зазначеного вище рішення, між Компанією "Феліндако ЛТД" та ТОВ "Юридична фірма "Тріумф" 29.01.2013 було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Торговий дім "Дарниця" відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ТОВ "Юридична фірма "Тріумф". Від Компанії "Феліндако ЛТД" цей договір підписано особою, яку також зазначено як "ОСОБА_8". Проте Компанією "Феліндако ЛТД" зазначалось, що вказаний договір також не підписувався ОСОБА_8 у зв'язку з відсутністю його в період підписання на території України.

Як встановлено судом під час розгляду справи № 910/13186/15, Компанією "Феліндако ЛТД", були отримані витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо відомостей стосовно ТОВ "Торговий дім "Дарниця" та встановлені наступні реєстраційні дії, проведені щодо Товариства: 30.01.2013 року - була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 9002260) - єдиним учасником Товариства стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф"; 06.03.2013 року - була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 0002260) - єдиним учасником Товариства став ОСОБА_9, він же призначений директором Товариства; 05.04.2013 року - змінений директор Товариства на ОСОБА_10, (запис № 2002260); 08.04.2013 року - була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 3002260) - єдиним учасником Товариства стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф"; 27.08.2013 року - змінений директор Товариства на ОСОБА_11, (запис № 4002260).

Отже, станом на 16.04.2014 єдиним учасником ТОВ "Торговий дім "Дарниця" стало ТОВ "Юридична фірма "Тріумф", директор - ОСОБА_11

Загальними зборами учасників Товариства було прийнято декілька рішень стосовно зміни складу учасників Товариства, відступлення частки у статутному капіталі Товариства. На виконання зазначених рішень вищого органу Товариства було укладено низку договорів купівлі-продажу зазначеної частки.

Так, рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 39 від 28.02.2013, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід ТОВ "Юридична фірма "Тріумф" зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100 % статутного капіталу ОСОБА_9 шляхом укладення з ОСОБА_9 договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято ОСОБА_9 до складу учасників Товариства, затверджено зміни до статуту Товариства. На виконання вказаного рішення між ТОВ "Юридична фірма "Тріумф" та ОСОБА_9 05.03.2013 було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ "Торговий дім "Дарниця", відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ОСОБА_9

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 43 від 01.04.2013, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід ОСОБА_9 зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100 % статутного капіталу Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" шляхом укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" до складу учасників Товариства, затверджено зміни до статуту Товариства. На виконання вказаного рішення, між ОСОБА_9 та ТОВ "Юридична фірма "Тріумф" 01.04.2013 було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ "Торговий дім "Дарниця", відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ТОВ "Юридична фірма "Тріумф".

Як також встановлено судом під час розгляду справи № 910/13186/15, що підставою для проведення державної реєстрації зазначених вище змін до статуту були рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлені протоколами № 38 від 29.01.2013, № 39 від 28.02.2013, № 43 від 01.04.2013, вказані вище договори купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Торговий дім "Дарниця" від 29.01.2013, від 05.03.2013, від 01.04.2013.

Крім того, встановлено, що 06.06.2015 загальними зборами учасників ТОВ "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 46 від 06.06.2015, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід ТОВ "Юридична фірма "Тріумф" зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100 % статутного капіталу ОСОБА_5 шляхом укладення з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято ОСОБА_5 до складу учасників Товариства, затверджено нову редакцію статуту Товариства. На виконання вказаного рішення, між ТОВ "Юридична фірма "Тріумф" та ОСОБА_5 06.06.2015 було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ "Торговий дім "Дарниця", відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ОСОБА_5.

В свою чергу, 08.06.2015 було проведено державну реєстрацію статуту Товариства в новій редакції, в якому єдиним учасником Товариства зазначено ОСОБА_5

В свою чергу, від імені Компанії "Феліндако ЛТД" рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформлене протоколом № 38 від 29.01.2013 та договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", укладений між Компанією "Феліндако ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" від 29.01.2013 підписано особою, яку зазначено як "ОСОБА_8".

Вказані рішення загальних зборів, оформлені протоколом № 38 від 29.01.2013, а також зазначений договір від 29.01.2013 не могли бути підписані ОСОБА_8 у зв'язку з відсутністю його в період підписання на території України, що встановлено рішенням суду у справі №910/13186/15.

На підставі чого, суд дійшов висновку, що рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торговий дім "Дарниця", що оформлені Протоколом № 38 від 29.01.2013, якими було затверджено передачу частки Компанії "Феліндако ЛТД" загальним розміром 100% у статутному капіталі ТОВ "ТД "Дарниця" ТОВ "Юридична фірма "Тріумф" шляхом укладання договору купівлі - продажу; затверджений Статут Товариства в новій редакції, прийняті за відсутністю єдиного учасника Товариства (його уповноваженого представника), а також без будь-яких доказів волевиявлення позивача на відчуження власної частки у статутному капіталі Товариства, що є прямим порушенням приписів статті 60 Закону України "Про господарські товариства", а також статті 148 Цивільного кодексу України, статей 237, 238, 244, 245 Цивільного кодексу України.

Крім того, на виконання зазначеного вище рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 38 від 29.01.2013, між Компанією "Феліндако ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" 29.01.2013 було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Торговий дім "Дарниця" відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ТОВ "Юридична фірма "Тріумф".

Таким чином, враховуючи те, що судом під час розгляду справи №910/13186/15 вже було встановлено факт неможливості підписання укладеного 29.01.2013 між Компанією "Феліндако ЛТД" та ТОВ "Юридична фірма "Тріумф" договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Торговий дім "Дарниця" від імені позивача її повноважним представником ОСОБА_8 у зв'язку з зазначенням в договорі місця укладення - "місто Київ", проте фактичним перебуванням зазначеної особи в період підписання договору за межами України, суд дійшов висновку про порушення норми статті 207 Цивільного кодексу України під час укладення договору.

Також, як встановлено судом під час розгляду справи № 910/13186/15, рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 39 від 28.02.2013, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100 % статутного капіталу ОСОБА_9 шляхом укладення з ОСОБА_9 договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято ОСОБА_9 до складу учасників Товариства, затверджено зміни до статуту Товариства. На виконання вказаного рішення, між ТОВ "Юридична фірма "Тріумф" та ОСОБА_9 05.03.2013 було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ "Торговий дім "Дарниця", відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ОСОБА_9

06.03.2013 була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 0002260) - єдиним учасником Товариства став ОСОБА_9, він же призначений директором Товариства, що було також встановлено судом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 у справі №910/13186/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 було, зокрема, визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торговий дім "Дарниця", що оформлені Протоколом № 38 від 29.01.2013 року, Договір купівлі - продажу від 29.01.2013, що укладений між Компанією "Феліндако ЛТД" та ТОВ "Юридична фірма "Тріумф" та визнано недійсними рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", що оформлені протоколом № 39 від 28.02.2013.

У червні 2016 року ТОВ "Торговий Дім "Дарниця" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (відповідач) про стягнення 287 770,00 грн. за період з 21.03.2016 по 21.04.2016, у зв'язку з тим, що, як зазначає позивач, він є єдиним власником спірного майна, який ніколи не уповноважував та не надав жодних прав відповідачу на укладення будь-яких правочинів, об'єкт нерухомості був переданий в оренду третій особі відповідачем за відсутності будь-яких правових підстав, оскільки останній не є власником нерухомого майна.

Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" не будучи власником нежитлових приміщень (в літ. А), а саме: з приміщення №1 по приміщення № 54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2787,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 "б" безпідставно отримувало орендні платежі за Договором оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013 року. Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" доходу, які відповідач отримав без достатньої правової підстави.

22.08.2016 позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути із відповідача 1 994 649, 52 грн. На підставі чого, позивач доплатив судовий збір у розмірі 25603,20 грн. Всього позивач сплатив - 29784,75 грн.(25603,20 грн.+ 4181,55грн.), натомість сплаті підлягав судовий збір у розмірі 29919,72 грн., що становить на 134,99 грн. більше, ніж сплачений.

Відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, господарський суд першої інстанції стягнув 134,99 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

Таким чином, посилання апелянта про те, що суд мав повернути позовну заяву без розгляду на підставі п.4 ст. 63 ГПК України є безпідставними, оскільки місцевий господарський суд, у разі виявлення таких недоліків, наділений правом стягнути несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, не надав належної оцінки доказам, що мають значення для справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Приписами статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

Нормами статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Місцевим господарським судом встановлено, що 05.08.2011 ТОВ "Торговий Дім "Дарниця" набуло право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху, загальною площею 2 862,4 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б (літ. А), як на окремий об'єкт нерухомого майна.

Так, статтею 1212 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Суб'єктами в кондикційному зобов'язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов'язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, - набувач майна, який виступає боржником.

В свою чергу, положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, характерною особливістю кондикційних зобов'язань є те, що підстави для їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як з дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, з дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за умов набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого) та набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави, або підстава, на основі якої майно набувалося, згодом відпала. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1)річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами;2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що кондикція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі №6-3090цс15.

В кондиційних зобов'язаннях, важливу роль відіграє суб'єктивна складова поведінки набувача майна. Конструкція "набувач дізнався чи міг дізнатися про безпідставність свого володіння" закликає набувача майна не бути самовпевненим, зобов'язує його діяти обачно, розсудливо, вживаючи законних заходів для з'ясування підстав свого володіння майном. Добросовісність набувача в кондикційних зобов'язаннях самостійного правового значення не має, але суб'єктивна складова його поведінки враховується при визначенні періоду, за який набувач зобов'язаний відшкодувати потерпілому доходи, які він одержав чи міг одержати від майна.

Таким чином, здійснюючи відповідні розрахунки доходів, що підлягають виплаті набувачем на користь потерпілого, слід узяти до уваги таке. Якщо доходи були одержані набувачем реально, то враховується розмір реальних доходів, підтверджених відповідними доказами про їх одержання. Якщо ж набувач не одержував реальних доходів, хоча й міг одержати, або розмір доходів встановити неможливо, то слід виходити зі звичайних цін та/або розміру плати, що склалася на ринку аналогічних (максимально подібних) речей, товарів, робіт, послуг у відповідному регіоні.

Враховуючи викладене вище, а також те, що апеляційним судом перевірено розрахунок першої інстанції та встановлено, що сума боргу нарахована позивачем відповідно до розміру орендної плати, є правильною, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що сума стягнення з відповідача у розмірі 1 994 649,52 грн. є обґрунтованою та не спростована відповідачем.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 провадження у справі №910/11210/16 було зупинено до набрання законної сили рішення у справі №910/10442/16 за позовом ТОВ "Торговий дім "Дарниця" до ТОВ "Буд-ВВВ" про визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним, що знаходиться в провадженні Київського апеляційного господарського суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі №910/10442/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016, позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013, укладений між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., зареєстрований в реєстрі за номером 2280.

Рішення мотивовано тим, що оспорюваний договір було підписано з боку Позивача ОСОБА_9, у якого, враховуючи факти, встановлені Господарським судом міста Києва у справі №910/13186/15, були відсутні повноваження на представленні інтересів позивача та укладення вказаного договору, що, в свою чергу, є підставою для визнання договору недійсним. Також, як зазначено судом першої інстанції, договір суперечить приписам ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", враховуючи не направлення відповідачем письмової вимоги позивачу про усунення порушення, що повинно передувати його укладенню. Крім того, Господарський суд міста Києва, приймаючи рішення про недійсність оспорюваного правочину, виходив з того, що відповідач був зацікавлений у незаконному позбавленні позивача права власності на об'єкт нерухомості та його обізнаність про наявність корпоративного конфлікту у позивача та, відповідно, про відсутність повноважень у ОСОБА_9 на укладення спірного договору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 у справі №910/10442/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі №910/10442/16 залишено без змін.

Посилання апелянта на те що, судом першої інстанції порушено п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, колегією суддів відхиляється як безпідставне, з огляду на наступне.

Справи №910/10263/16, №910/10262/16, №910/10264/16, №910/10444/16, №910/10447/16, № 910/10735/16, № 910/10730/16, на які посилається апелянт повернуті господарським судом міста Києва на підставі ст. 63 ГПК України. Щодо справи №910/10261/16, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено, що справа стосується спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі № 910/10261/16 позивач стягує безпідставно отримані кошти за період з 21.04.2016 по 21.05.2016, натомість у даній справі стягуються кошти за період з 21.03.2016 по 21.04.2016.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у розмірі 1994649,52 грн.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2016 у справі №910/11210/16 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2016 у справі №910/11210/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" на рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2016 у справі №910/11210/16 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2016 у справі №910/11210/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/11210/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді С.А. Гончаров

О.М. Гаврилюк