ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.02.2017 Справа № 905/3466/16

Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ГЕННЛІХ УКРАЇНА»
доПублічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»
простягнення 598669,08грн.
за участю представників:

від позивачане з'явився;
від відповідачане з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ГЕННЛІХ УКРАЇНА» до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення 3% річних у розмірі 46562,00грн., втрат від інфляції у розмірі 552107,08грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з не належним виконанням відповідачем грошових зобов'язань по договору №15/449 від 02.04.2012, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення основного боргу у розмірі 619458,00грн. Рішенням господарського суду Донецької області від 04.07.2013 у справі №905/1336/13 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь позивача основний борг у розмірі 619458,00грн. Рішення суду відповідачем виконано у повному обсягу лише 10.06.2016. За таких обставин, позивач нарахував відповідачу на не своєчасно сплачену заборгованість у розмірі 619458,00грн. витрати позивача, пов'язані з інфляційними процесами та 3% річних.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: рішення господарського суду Донецької області від 04.07.2013 у справі №905/1336/13, наказу господарського суду Донецької області від 11.10.2013, банківської виписки по особовому рахунку позивача.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, обґрунтовуючи це тим, що спірні правовідносини виникли з договору та є його неналежним виконанням, вказані обставини розглянуті по справі №905/1336/13. Тобто ст.625 Господарського кодексу та встановлює відповідальність за порушення грошових зобовязань, можуть бути застосовані тільки на етапі судового розгляду справи про стягнення заборгованості по договору, а не спірні правовідносини положення двказаної норми не поширюються. Після набрання рішенням законної сили замість боржника, кредитора та зобовязання сплатити заборгованість відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» зявляються стягувач та боржник. Зобовязання боржника погасити грошове зобовязання трансформується в необхідність виконання рішення. Отже, рішенням суду від 04.07.2013 припинені договірні правовідносини між сторонами та вони трансформуються з приватноправових (договірних) в публічно правові (по примусовому виконанню рішення суду), правові відносини для нарахування санкцій, передбачені ст.625 Господарського кодексу України відсутні.

Представник позивача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляв, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до матеріалів справи, 04.07.2013 господарським судом Донецької області прийнято рішення по справі №905/1336/13 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ГЕННЛІХ УКРАЇНА» основного боргу у розмірі 619458,00грн

11.10.2013 господарським судом Донецької області виданий відповідний наказ про примусове виконання рішення суду у справі №905/1336/13.

Рішення суду по справі №905/1336/13 станом на теперішній час є чинним.

Як вбачається зі змісту судового рішення у справі №905/1336/13 вказана сума заборгованості виникла у зв'язку з невиконанням у повному обсязі відповідачем грошових зобов'язань по договору поставки №15/449 від 02.04.2012.

Судовим рішенням у справі №905/1336/13 встановлено наступне.

«…02.04.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «ГЕННЛІХ УКРАЇНА» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (покупець, відповідач) підписаний договір № 15/449, (далі - Договір), за умовами якого постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає та сплачує продукцію, загальна кількість, одиниця вимірювання, ціна за одиницю вимірювання, загальна ціна та виробник якої визначені у специфікації, яка є невідємною частиною Договору.

Відповідно до п 2.1 Договору ціна продукції зазначається в специфікації, яка є невідємною частиною договору.

Сума Договору складає 758143,75 грн. без ПДВ, окрім цього ПДВ 20% складає 151628,75 грн. Загальна сума договору складає 909772,50 грн. та включає в себе виготовлення та доставку розмитненої продукції на склад покупця.

Згідно із п.2.5 Договору зміна ціни в односторонньому порядку не допускається. У випадку перерахування на поточний рахунок постачальника передоплати, ціна на продукцію, що поставляється зміні не підлягає.

Строки та умови поставки продукції зазначаються у специфікації.

Так, 02 квітня 2012 року сторонами складена та підписана Специфікація №1 до Договору, в якій останні дійшли згоди щодо поставки наступної продукції: конвеєра креслення РС007573 у кількості 2 штуки, гофрозахист ГЗ-000015 у кількості 1 штуки загальною вартістю 909772, 50 грн.

Згідно із специфікацією умови поставки продукції: DDP, м. Краматорськ, склад ПАТ Енергомашспецсталь, строк поставки 56 календарних днів з дати передоплати.

Сторони дійшли згоди, що оплата за продукцію здійснюється відповідно до п. 5 Специфікації, а саме: 30% - передоплата, 60% - по листу про готовність до відвантаження в Італії, 10% - по листу про готовність до відвантаження продукції в м. Словянську.

Датою поставки продукції вважається її вручення покупцю з додаванням пакету документів, обумовлених в п. 6.1 Договору.

Відповідно до п.9.3 Договору покупець проводить оплату за поставлену продукцію на умовах, зазначених у відповідній Специфікації після отримання рахунка на оплату.

На виконання умов договору, позивачем виставлений рахунок на оплату двох конвеєрів креслення РС007573 на загальну суму 884940,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2012 року відповідач здійснив передплату в розмірі 30% вартості двох конвеєрів креслення РС007573 в розмірі 265482,00грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи 3905/1336/13 банківською випискою з призначенням платежу: за конвеєр згідно рахунку ЛТ-115 від 06 серпня 2012 року.

Позивачем згідно із видатковою накладною від 26 грудня 2012 року поставлено відповідачу конвеєри креслення РС007573 у кількості 2 штуки.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписом представника відповідача на накладних.

В матеріалах справи міститься лист від 29 листопада 2012 року № LT01, адресований відповідачу про готовність до відвантаження в Італії, на якому міститься підпис економіста першої категорії Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь ОСОБА_1 про отримання листа 29 листопада 2012 року.

З урахуванням умов поставки, передбаченої специфікацією, а саме: DDP, м.Краматорськ, склад ПАТ Енергомашспецсталь, отримання відповідачем продукції та відсутності відмови останнього в отриманні продукції, постачальником належним чином та відповідно до умов Договору повідомлено покупця про поставку продукції.

З огляду на викладене, сума основного боргу за поставлений товар в сумі 619458,00грн. підлягає стягненню з відповідача…».

За таких обставин, господарським судом Донецької області під час вирішення справи №905/1336/13 встановлено, що матеріалами справи доведено факт прострочення виконання відповідачем грошового обов'язку з оплати товару по договору №15/449, тому прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 619458,00грн.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, станом на момент прийняття рішення господарським судом Донецької області, факт прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати вартості товару отриманого по договору №15/449 за видатковою накладною від 26.12.2012 на суму 619458,00грн., не доказується знову при вирішення цієї справи.

Окрім того, на вимогу ухвали суду позивачем до матеріалів справи надані належним чином засвідчені копії: позовної заяви у справі №905/1336/13, договору №15/449 від 02.04.2012, специфікацій №1 та №2, додаткової угоди №1 від 23.07.2012, протоколу розбіжностей.

Судом встановлено, що станом на 07.02.2017 заборгованість, яка була стягнута за рішенням господарського суду Донецької області по справі № 905/1336/13 та складається з основного боргу у розмірі 619458,00грн. сплачена с простроченням строку настання платежу, а саме відповідно до банківської виписки по особовому рахунку позивача №4454 06.06.2016 на суму 100000,00грн. та 10.06.2016 на суму 519988,24грн.

Таким чином, у зв'язку з простроченням строку відповідачем грошових зобов'язань по договору №15/449 від 02.04.2012, позивач просить стягнути з відповідача: 3% річних у розмірі 46434,00грн. за період з 07.12.2013 по 06.06.2016, у розмірі 128,00грн. за період з 07.06.2016 по 10.06.2016, на загальну суму 46562,00грн. та інфляційні втрати у розмірі 552107,08грн. за період з грудня 2013 року по травень 2016 року.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Вказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 20.12.2010 у справі №10/25. За таких обставин, судом відхиляються заперечення відповідача викладені у відзиві на позов.

Отже, оскільки основний борг відповідачем своєчасно не сплачений, то вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період існування боргу є правомірними.

Судом перевіряється правильність нарахування інфляційних витрат та 3% річних в розрізі арифметики та періодів нарахування.

Судом перевірений розрахунок 3% річних позивача та встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки позивачем не враховано, що 2016 рік містить 366 днів. Окрім того, позивачем невірно визначені періоди нарахування та суми, з урахуванням часткових оплат. Проте розрахунок суду виявився арифметично більшим, тому відповідно до ст.83 Господарського процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача 3% річних, заявлених позивачем у розмірі 46562,00грн.

Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат у розмірі 552107,08грн. та визнано його арифметично вірним.

При вирішенні спору щодо стягнення інфляційних втрат судом враховані розяснення викладені в п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого в частині визначення періодів нарахування, відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та ст.ст.17, 18 Закону України "Про інформацію" використовується та є офіційним індекс, розрахований Державною службою статистики України, який наводиться з одним десятковим знаком після коми.

Отже, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні витрати у розмірі 552107,08грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю .

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька область, м.Краматорськ, ПАТ «Енергомашспецсталь»; з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Геннліх Україна» (84100, Донецька область, м.Словянськ, вул.Краматорська, б.15, ) 3% річних у розмірі 46562(сорок шість тисяч пятсот шістдесят дві)грн. 00коп., інфляційні втрати у розмірі 552107 (пятсот пятдесят дві тисячі сто сім)грн. 08коп. та судовий збір у 8980(вісім тисяч девятсот вісімдесят)грн. 04коп.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Геннліх Україна» (84100, Донецька область, м.Словянськ, вул.Краматорська, б.15, ) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 12(дванадцять)грн. 09коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України

Дата складення повного тексту рішення: 09.02.2017.

Суддя Д.М. Огороднік