ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

31 січня 2017 р. Справа № 902/982/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі", м. Вінниця

до: Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Вінниця

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, м. Вінниця

про визнання рішення недійсним

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача: Іваніцький Юрій Віталійович, довіреність № 1-14-6021 від 03.01.2017 р., паспорт НОМЕР_1 виданий Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 08.05.1996 р.

Щербатюк Оксана Олександрівна, довіреність № 1-14-6022 від 03.01.2017 р., паспорт НОМЕР_2 виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 10.06.2008 р.

відповідача: Слободянюк Микола Володимирович, голова Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, посвідчення № 724 від 08.06.2011р.

Одобецька Валентина Володимирівна, довіреність № 102/16 від 06.12.2016 р., посвідчення №126 від 20.05.2016р.

Драпак Юрій Петрович, довіреність № 98/16 від 06.12.2016 р., посвідчення № 134 від 20.05.2016 р.

третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" заявлено позов до Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним в частині пунктів 2, 3, 4 рішення адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2016 р. № 56 - рш у справі № 03-08/29-16.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 18.11.2016 р. порушено провадження у справі № 902/982/16 (суддя ОСОБА_2) та призначено її до розгляду на 14.12.2016 р.

Відповідно до ухвали суду від 14.12.2016 р. відкладено до 11.01.2017 р. у зв'язку із необхідністю витребування додаткових доказів по справі. Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 11.01.2017 р. відкладено слухання справи до 31.07.2017 р. та продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Вінницької області від 24.01.2017 р. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 902/982/16 за результатами якого справу було розподілено судді Банаську О.О., оскільки станом на 24.01.2017 р. повноваження судді ОСОБА_2 зі здійснення правосуддя припинено у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку перебування на посаді судді.

Ухвалою суду від 25.01.2017 р. справу № 902/982/16 новим складом суду прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 31.01.2017 р.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 - в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання останній був повідомлений завчасно та належним чином-ухвалами суду від 11.01.2017 р. та 25.01.2017р., які надсилалися йому рекомендованою кореспонденцією. При цьому суд зазначає, що адресована останньому ухвала від 14.12.2016 р. була повернута до суду без доказів її вручення з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання", тоді як ухвали суду від 11.01.2017 р. та 25.01.2017 р. підприємством зв'язку не повернуті.

Як слідує з пошукової інформації отриманої з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, ухвали від 11.01.2017 р. та 25.01.2017 р. значаться "не врученими під час доставки".

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвал, які наявні в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вони є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення третьої особи належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останньої в судове засідання для реалізації нею права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, третя особа своїм правом на участь у засіданні суду не скористалася, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду третьої особи або її представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленої про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень від 31.01.2017 р. (вх. № 06-52/902/17 від 31.01.2017 р.) обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним в частині пунктів 2, 3, 4 рішення адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2016 р. № 56- рш у справі № 03-08/29-16 позивач посилається на недоведення обставин, які мають значення для справи та які Вінницьким обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України визнано встановленими, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи.

За твердженням позивача основною обставиною, яка стала підставою для прийняття оспорюваного рішення є висновок відповідача про недотримання Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" норми п. 27 ПКЕЕН в частині вручення споживачу попередження про відключення електричної енергії.

При цьому відповідачем не було прийнято до уваги як доказ, наданий ПАТ "Вінницяобленерго" акт від 21.10.2014р. № 438, який було складено комісією у складі трьох представників СО "Вінницькі МЕМ" відповідно до абз. 2 п. 53 ПКЕЕН, із застосуванням принципу аналогії закону, у зв'язку із відсутністю затвердження на законодавчому рівні чітко визначеного порядку дій енергопостачальної організації в разі відмови споживача отримати письмове попередження про відключення від електропостачання за несвоєчасну сплату вартості спожитої електричної.

Відтак, з огляду на вказане, позивач заперечує проти висновків Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та вважає, що ним недопущено порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вих. № 03-39/1767 від 08.12.2016 р. (вх. №06-52/11712/16 від 08.12.2016 р.), наданих доказах згідно пояснення від 31.01.2017 р. (вх. №06-52/916/17 від 31.01.2017 р.) та усних поясненнях наданих його представниками в судових засіданнях просить в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" відмовити.

На підтвердження своїх заперечень відповідач зазначає, що правовою підставою відключення постачання електричної енергії є право постачальника відключити споживача, що передбачено пунктом 35 Правил за порушення сплати за спожиту, електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 ПКЕЕН. Складання акту № 438 від 21.10.2014 р. про відмову в отриманні попередження не передбачено Правилами та іншими нормативними документами і не може слугувати доказом того, що споживач отримав попередження про відключення від електричної мережі. Умова щодо отримання споживачем попередження про відключення постачання електричної енергії є обов'язковою і спосіб її виконання для уникнення протиріч та суперечностей між сторонами полягає у отриманні зазначеного попередження безпосередньо споживачем. За спільною згодою будь-яка сторона може зазначити інший спосіб інформування споживача безпосередньо в умовах договору про користування електричною енергією. Відключення 10.12.2014 р. електроенергії Вінницькими МЕМ за адресою: АДРЕСА_1, без доказів отримання споживачем попередження про відключення електроенергії, здійснено неправомірно, а тому, є підстави стверджувати, що споживач не отримав попередження про відключення електроенергії від 21.10.2014 р. відповідно до вимог пункту 27 Правил.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що між Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" (надалі СО "Вінницькі міські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго", Позивач) та ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, Третя особа) на протязі 2012-2014 р.р. існували відносини з постачання та споживання електричної енергії без укладення договору про користування електричною енергією. При цьому між ним неодноразово велася переписка щодо укладення договору про користування електричною енергією, що, зокрема, слідує з наявних в матеріалах справи листів ПАТ "Вінницяобленерго" СО "Вінницькі міські електричні мережі" вих. № СО-51-963 від 06.08.2013 р. та вих. № СО-51/265 від 18.03.2014 р. адресованих ОСОБА_1

Протягом тривалого споживання ОСОБА_1 електричної енергії у нього виник борг за спожиту електричну енергію пов'язаний із несвоєчасним та неповним розрахунком за її споживання. Згідно детальної довідки споживача ОСОБА_1 станом на 03.06.2016 р. борг за спожиту електричну енергію, який виник починаючи з травня 2012 р. поступово зростав та становив станом на жовтень 2014 р. в сумі 814 грн 57 коп. (а.с. 17-18, т.1).

21.10.2014 р. СО "Вінницькі міські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго" видано попередження про припинення постачання електричної енергії абоненту ОСОБА_1 У вказаному попередженні зазначено заборгованість абонента з оплати спожитої електроенергії в сумі 814 грн 57 коп. та заплановану дату відключення на 21.11.2014 р. (а.с. 20, т.1).

Цього ж дня працівниками СО "Вінницькі МЕМ" у складі трьох контролерів складено акт № 438 про те, що 21.10.2014 р. о 15 год. 45 хв. представники Вінницьких МЕМ прибули за адресою АДРЕСА_1 для вручення споживачу ОСОБА_1 попередження про відключення електроенергії у зв'язку із заборгованістю з оплати в сумі 816,61 грн, однак споживач відмовився отримувати зазначене попередження (а.с. 19, т.1).

10.12.2014 р. СО "Вінницькі міські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго" видано наряд на відключення побутового споживача ОСОБА_1 від електропостачання (а.с. 21, т.1).

18.02.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі Відповідач) із заявою від 18.02.2016 р. (вх. № К-12 від 18.02.2016 р.) стосовно перевірки правомірності дій Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" щодо відмови в укладенні з ним договору на постачання електричної енергії.

У своїй заяві ОСОБА_1 повідомив, що до 17.05.2011 р. він протягом багатьох років користувався електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 та здійснював безготівковий розрахунок. Крім того зазначив, що йому було відключено електричну енергію без укладення договору про користування електричною енергією між ним та ПАТ "Вінницяобленерго". ОСОБА_1 вважає такі дії Вінницьких МЕМ неправомірним та такими, що ущемлюють його права як споживача електричної енергії (а.с. 34-35, т.1).

Згідно з розпорядженням адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.05.2016 р. № 29-рк розпочато розгляд справи № 03-08/29-16 проти Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст. 50, п. 5 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - зловживання монопольним становищем на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом у територіальних межах Вінницької області (в межах електричних мереж, що перебували у власності чи користуванні ПАТ "Вінницяобленерго") у вигляді відмови від реалізації товару за відсутності альтернативних джерел придбання.

Рішенням адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2016 р. № 56-рш у справі № 03-08/29-16 вирішено:

1. Визнати, що Публічне акціонерне товариства "Вінницяобленерго" у період з січня 2014 року по серпень 2016 року займало монопольне становище на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами у територіальних межах Вінницької області (в межах електричних мереж, що перебували у власності чи користуванні ПАТ "Вінницяобленерго"), з часткою 100 відсотків.

2. Визнати, що дії Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі Вінницьких МЕМ щодо відключення 10.12.20144 р. електричної енергії споживачеві гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 без дотримання вимог пункту 27 ПКЕЕН, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 5 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - зловживання монопольним становищем на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом у територіальних межах Вінницької області (в межах електричних мереж, що перебували у власності чи користуванні ПАТ "Вінницяобленерго") у вигляді відмови від реалізації товару за відсутності альтернативних джерел придбання.

3. За порушення, вказане в пункті 2 цього рішення, накласти на Публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" штраф у розмірі 68 000,00 грн (шістдесят вісім тисяч).

4. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначеного в пункті 2 рішення, шляхом відновлення електропостачання на об'єкт за адресою: АДРЕСА_1, про що повідомити територіальне відділення з наданням відповідних доказів у десятиденний строк з дня отримання рішення (а.с. 12-15, т.1).

Як вбачається зі змісту зазначеного рішення, Вінницьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України при прийнятті спірного рішення кваліфікувало дії Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" щодо відключення електричної енергії споживачеві гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 без дотримання вимог пункту 27 ПКЕЕН порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 5 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Натомість позивач не погоджується з висновками викладеним у пунктах 2, 3, 4 оскаржуваного рішення та вважає, що вони суперечать нормам чинного законодавства України, якими врегульовуються відносини у сфері енергопостачання, зокрема положень п. 27 ПКЕЕН в частинні вручення споживачу попередження про відключення електроенергії.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною третьою статті 42 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про засади внутрішньої і зовнішньої політики", однією з основних засад внутрішньої політики в економічній сфері є розвиток конкуренції як основного чинника підвищення ефективності економіки, забезпечення дієвого регулювання діяльності природних монополій, недопущення проявів монополізму на державному та регіональному рівнях.

Частиною 1 статті 25 ГК України визначено, що держава підтримує конкуренцію як змагання між суб'єктами господарювання, що забезпечує завдяки їх власним досягненням здобуття ними певних економічних переваг, внаслідок чого споживачі та суб'єкти господарювання отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб'єкти господарювання не визначають умов реалізації товару на ринку.

Згідно із ч.ч.1, 6 ст.40 ГК України, державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом. Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення у встановленому законом порядку розглядають справи про недобросовісну конкуренцію та інші справи щодо порушення антимонопольно-конкурентного законодавства, передбачені законом.

Як встановлено ст.1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Статтею 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення прав інших суб'єктів господарювання чи споживачів.

Згідно з ч.1 ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про природні монополії", суб'єкти, що здійснюють діяльність у сфері розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, є суб'єктами природних монополій в Україні.

Оскаржуваним рішенням Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України встановлено, що ПАТ "Вінницяобленерго" з січня 2014 року по серпень 2016 року займало монопольне становище на ринках постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами у територіальних межах Вінницької області в межах електричних мереж, що перебували у власності чи користуванні ПАТ "Вінницяобленерго" з часткою 100 відсотків. Дана обставина не заперечується та не оскаржується позивачем.

Разом з тим позивач не погоджується з висновками викладеним у пунктах 2, 3, 4 оскаржуваного рішення та вважає, що вони суперечать нормам чинного законодавства України, якими врегульовуються відносини у сфері енергопостачання, зокрема положень п. 27 ПКЕЕН в частинні вручення споживачу попередження про відключення електроенергії.

Як встановлено судом, між третьою особою та позивачем виникли правовідносини з постачання та споживання електричної енергії.

Взаємовідносини між побутовим споживачами (громадянами) та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 р. (ПКЕЕН).

Згідно із ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України "Про електроенергетику" енергопостачальники мають право за умови неповної оплати споживачем спожитої електричної енергії обмежити його електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або за відсутності такої повністю припинити електропостачання споживачу.

Згідно із п. 35 ПКЕЕН (в редакції чинній на момент відключення ОСОБА_1 від споживання електричної енергії), енергопостачальник має право відключити споживача у разі, зокрема, порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості.

Аналізуючи ПКЕЕН в контексті спору, що виник, необхідним є дослідження порядку надіслання попередження про відключення споживача від електричних мереж, що міститься в п. 27 ПКЕЕН.

Відповідно до п. 27 ПКЕЕН (в редакції чинній на момент відключення ОСОБА_1 від споживання електричної енергії), у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Забороняється відключення споживачів перед вихідними та святковими днями.

Згідно з пунктом 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Згідно з пунктом 116 Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об'єкта поштового зв'язку місця призначення.

Відповідно до пункту 117 Правил поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв'язку виконати обов'язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Відповідно до пункту 7.1 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 12.03.2006 № 211, поштові відправлення досилаються (повертаються) і вручаються адресатам (відправникам) з довідками ф. 20. При поверненні (досиланні) поштового відправлення причина повернення (досилання) зазначається на довідці ф. 20 (аналогічному відбитку штампа), яка акуратно прикріплюється на лицьовому боці відправлення.

Враховуючи вищенаведене, енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі після отримання ним довідки ф. 20 із зазначеною у ній причиною повернення.

Роз'яснення наведеного змісту викладені в листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 442/26/47-14 від 22.01.2014 р., основними завданнями якої, згідно зі ст.12 Закону України "Про електроенергетику", зокрема, є: державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій в електроенергетиці; сприяння конкуренції у сфері виробництва та постачання електричної енергії; захист прав споживачів електричної і теплової енергії; розроблення та затвердження правил користування електричною енергією (які включають правила користування електричною енергією для побутових споживачів).

З системного аналізу вищевказаного слідує, що енергопостачальник має право відключити споживача у випадку, зокрема, порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 ПКЕЕН, яким встановлено, що у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. При цьому згідно із Порядком пересилання поштових відправлень, поштові відправлення досилаються (повертаються) і вручаються адресатам (відправникам) з довідками ф. 20. У разі повернення (досилання) поштового відправлення причина повернення (досилання) зазначається на довідці ф. 20 (аналогічному відбитку штампа), яка акуратно прикріплюється на лицьовому боці відправлення.

Таким чином, визначальним у досліджені порядку надіслання попередження про відключення споживача від електричних мереж є з'ясування факту надсилання споживачу засобами поштового зв'язку попередження про відключення електричної енергії, який, зокрема, підтверджується довідкою ф. 20 з якою надсилається споживачу попередження. Тобто енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі після отримання ним довідки ф. 20 із зазначеною у ній причиною повернення.

Натомість, як встановлено матеріалами справи, належних доказів позивачем на підтвердження надіслання споживачу попередження про відключення електричної енергії не надано.

При цьому, як зазначає позивач у поясненні від 31.01.2017 р., єдиним доказом повідомлення споживача про попередження відключення є акт від 21.10.2014 р.

Наданий позивачем на підтвердження своїх доводів акт № 438 від 21.10.2014 р. складений працівниками СО "Вінницькі МЕМ" у складі трьох контролерів про те, що споживач відмовився отримувати зазначене попередження, судом не береться до уваги, оскільки, як слідує з вищевикладеного право енергопостачальника на відключення споживача від електричної мережі виникає після отримання ним довідки ф. 20, передбаченої п. 7.1 Порядку пересилання поштових відправлень.

Твердження позивача про те, що акт від 21.10.2014р. № 438, було складено комісією у складі трьох представників СО "Вінницькі МЕМ" відповідно до абз. 2 п. 53 ПКЕЕН, застосовуючи принцип аналогії закону, у зв'язку із відсутністю затвердження на законодавчому рівні чітко визначеного порядку дій енергопостачальної організації в разі відмови споживача отримати письмове попередження про відключення від електропостачання судом оцінюються критично, оскільки виходячи зі змісту п. 53 ПКЕЕН зазначений акт складається у випадку виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі розкрадання електричної енергії. Тобто п. 53 ПКЕЕН не передбачено складання акту про відмову в отриманні споживачем попередження про відключення електричної енергії. Зазначеним пунктом ПКЕЕН передбачено лише складання акту у випадку виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі розкрадання електричної енергії. Таким чином застосування аналогії закону в даному випадку є безпідставним, оскільки порядок відключення споживача від електроенергії визначено п. 27 ПКЕЕН.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Частинами 1-3 ст. 13 Закону передбачено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин; обумовлення укладання угод прийняттям суб'єктом господарювання додаткових зобов'язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору; обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб'єктам господарювання, покупцям, продавцям; часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання; суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб'єктів господарювання на ринку без об'єктивно виправданих на те причин; створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відтак, з огляду на усе вищевказане (відключення від енергопостачання споживача в порушення визначеної п.27 ПКЕЕН процедури приводить до висновку про ущемлення прав споживача такими діями позивача), підстави для визнання недійсним в частині пунктів 2, 3, 4 рішення адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2016 р. № 56 - рш у справі № 03-08/29-16 у суду відсутні, оскільки адміністративною колегією Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України при розгляді зазначеної справи не було допущено порушення процедурних правил, повно встановлено всі обставини, всебічно та у відповідності до законодавства проведено їх аналіз та прийнято рішення у відповідності до законодавства.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі з мотивів наведених вище.

Витрати на судовий збір в зв'язку із відмовою в позові підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст.49 ГПК України.

31.01.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 45, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" до Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання недійсним в частині пунктів 2, 3, 4 рішення адміністративної колегії Вінницького обласного відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2016 р. № 56-рш у справі № 03-08/29-16 відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати третій особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 06 лютого 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук.2 прим.:

1 - до справи

2 - ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, 21036.