донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

06.02.2017 р. справа №905/3042/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2О , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4, за довіреністю;
від відповідача:не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс", м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від23.11.2016 року (підписано 23.11.2016)
по справі№905/3042/16 (ОСОБА_5)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський залізобетон", м. Краматорськ, Донецька область
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс", м. Маріуполь, Донецька область
простягнення 137 796,48 грн.
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Краматорський залізобетон", м. Краматорськ, Донецька область (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс", м. Маріуполь Донецької області (Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 137 796,48 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.11.2016 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права України, а висновки господарського суду викладені в рішенні не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, через винесення рішення без участі представника відповідача.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.01.2017 розгляд справи був відкладений на 06.02.2017.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, правом участі в судовому засіданні 06.02.2017 апеляційної інстанції не скористався, про причини неявки судову колегію не повідомив, у звязку з чим судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності представника відповідача на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2015 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу №522/2015-71 (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого, позивач зобовязався поставити, а відповідач прийняти та оплатити продукцію на умовах, визначених цим договором у кількості, за цінами, а також на інших умовах, обумовлених сторонами у Специфікаціях або інших документах, що мають відношення до цього договору та є його невідємними частинами.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх договірних зобовязань, але в будь-якому разі до 31.12.2015р. (п.10.6 Договору).

Продукція поставляється на умовах поставки, вказаних у Специфікаціях (п.3.1 Договору).

Датою поставки вважається дата підписання сторонами акту прийому-передачі або іншого документа, що підтверджує прийняття продукції відповідачем (п.3.2 Договору).

Сторонами були підписані Специфікації №1 від 10.05.2015 на суму 546 109,92 грн. та №2 від 19.05.2015 на суму 413 389,44 грн., якими сторони узгодили поставку найменування, кількість, ціну, загальну суму, умови оплати, та умови поставки самовивезення.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено спірний товар на загальну суму 683 906,40 грн., що також підтверджується видатковими накладними від 11.05.2015 № РН-0001442, № РН-0001443, № РН-0001444, № РН-0001445, № РН-0001446, № РН-0001453; від 16.05.2015 № РН-0001553; від 17.05.2015 № 0001571; від 19.05.2015 № РН-0001623; від 20.05.2015 № РН-0001655; від 21.05.2015 № РН-0001678.

Як передбачено п. 1.3 Договору, ціна продукції узгоджується виключно специфікаціями. Зазначення ціни в інших документах не допускається та не може служити підтвердженням її узгодження сторонами.

Зважаючи на умови оплати, що передбачені Специфікаціями, відповідач повинен перерахувати грошові кошти позивачу за Специфікацією №1 від 10.05.2015 протягом 10 днів з дати поставки, а за Специфікацією №2 від 19.05.2015 аванс в 50% та 50% по готовності кожної партії продукції до відвантаження, згідно повідомлення позивача про готовність відвантаження продукції по специфікації від 19.05.2015 року протягом 5 (пяти) робочих днів з 15 календарного дня з дати поставки продукції.

Відповідачем було частково здійснено оплату за поставлений товар у розмірі 546 109,92 грн.

Через невиконання відповідачем своїх договірних обовязків в повному обсязі позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 137 796,48 грн. за вищенаведеними накладними, доказів оплати якої суду не надано.

Судовою колегією досліджені наявні в матеріалах справи докази оплати та встановлено, що неоплаченим залишився товар за накладними від 20.05.2015 № РН-0001655 на суму 68 898,24 грн. та від 21.05.2015 № РН-0001678 на суму 68 898,24 грн., що поставлений згідно до Специфікації № 2.

В матеріалах справи наявні достатні докази того, що зазначені господарські операції відображені в бухгалтерському та податковому обліках позивача. Відомості щодо наявності або відсутності таких операцій в бухгалтерському обліку відповідача в матеріалах справи відсутні.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.01.2017 було зобовязано позивача надати судовій колегії докази поставки або відвантаження товару за накладними від 20.05.2015 № РН-0001655 та від 21.05.2015 № РН-0001678, а відповідача дані бухгалтерського та податкового обліку за підписом першого керівника та головного бухгалтера з приводу відображення в бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій за вищенаведеними фактами поставки.

На виконання зазначеної ухвали позивачем надані копії товарно-транспортних накладних № 1553 від 16.05.2015, № 1571 від 17.05.2016, № 1623 від 19.05.2015, № 1655 від 20.05.2015, № 1678 від 21.05.2015, а також підписані з боку вантажоотримувача спірні видаткові накладні від 20.05.2015 та 21.05.2015, які долучені до матеріалів справи.

Відповідачем вимоги ухвали не виконані.

Змістом вищенаведених товарно-транспортних накладних підтверджується факт відвантаження спірного товару за вищенаведеними спірними накладними № РН-0001655 від 20.05.2015 та № РН-0001678 від 21.05.2015 відповідачу зі складу позивача.

Факт невиконання відповідачем вимог ухвали судової колегії від 16.01.2017 в частині ненадання належним чином оформлених відомостей податкового та бухгалтерського обліку щодо наявності або відсутності спірної господарської операції свідчить про бездоказовість тверджень відповідача щодо неотримання спірного товару та розцінюється судовою колегією як ухилення від виконання обовязків щодо його оплати.

У відповідності до норм ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки факт порушення відповідачем господарського зобовязання у вигляді несвоєчасної та неповної оплати отриманого товару матеріалами справи підтверджений, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 137 796,48 грн. є вірним.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на порушення господарським судом при винесенні рішення норм процесуального права, через винесення рішення без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Судова колегія вважає доводи апеляційної скарги не заснованими на законі, оскільки відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджують неможливість з'явлення представника відповідача до судового засідання 23.11.2016 через знаходження в іншому судовому засіданні, яке було призначено на ту саму дату в іншому суді.

Також з матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 14.11.2016 (у якому представник відповідача також був відсутній), розгляд справи вже відкладався на 23.11.2016, а отже відповідач мав достатньо часу для надання своїх заперечень по справі.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, відповідач є юридичною особою, отже мав можливість направити іншого представника для участі в судовому засіданні.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 23.11.2016 року у справі № 905/3042/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс", м. Маріуполь Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 23.11.2016 року у справі № 905/3042/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: Д.О. Попков

ОСОБА_3