ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.02.2017 Справа № 904/11674/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю матеріальна база "Комплект", м. Дніпро

до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в місті Дніпро, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна

про визнання недійсним іпотечного договору

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача: Кумченко В.Ю. - представник за довіреністю б/н від 21.01.2017 року

від відповідача: не з'явився

третя особа: не з'явилася

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю матеріальна база "Комплект" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в особі філії публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в місті Дніпро про визнання недійсним іпотечного договору №810, посвідченого 27.09.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4568, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю матеріальна база "Комплект", скасування заборони відчуження частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 що належить ТОВ МБ "Комплект", накладеної приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Римською А.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 4569.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2016 року порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Римську Анастасію Вікторівну.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірним договором забезпечувалось виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за договорами про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/317-6 від 27.09.2006 року, № 09.2/318-6 від 27.09.2006 року шляхом передачі в іпотеку ПАТ "Укрсоцбанк" належного позивачу нерухомого майна. Посилаючись на те, що на момент укладення спірного договору не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, зазначаючи, що внаслідок укладення між позичальниками та відповідачем додаткових угод від 09.07.2009 року до договорів про надання відновлювальної кредитної лінії, позивач просить визнати іпотечний договір недійсним.

В судових засіданнях 11.01.2017 року, 26.01.2017 року та 06.02.2017 року розгляд справи був відкладений на 26.01.2017 року, 06.02.2017 року та 10.02.2017 року, згідно зі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов, 08.02.2017 року надав письмові пояснення, в яких зазначив, що наявність підпису та печатки позивача на останній сторінці додаткової угоди №1 від 09.07.2009 року про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №09.2/318-6 від 27.09.2006 року свідчить лише про факт отримання позивачем примірнику цієї додаткової угоди, а не факт погодження позивачем на підписання ОСОБА_1 зазначеної додаткової угоди.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, 10.02.2017 року надав відзив на позовну заяву б/н, б/д. В обґрунтування своїх заперечень відповідач наголошує на тому, що вартість предмета іпотеки не є істотною умовою договору іпотеки. Крім того, за твердженням відповідача, спірні правовідносини регулюються спеціальним законом України "Про іпотеку" та загальними положеннями про забезпечення виконання зобов'язань, на них не поширюються ст.ст. 553-559 Цивільного кодексу України, що регулюють поруку.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, 31.01.2017 року надала письмові пояснення, в яких зазначила, що при внесенні виправлень в п. 1.2 спірного договору щодо вартості предмету іпотеки вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, що діяла на час посвідчення оспорюваного договору), а саме: вартість предмету іпотеки, що була помилково написана, закреслена таким чином, що її можна прочитати, виправлення теж зроблені таким чином, що їх можна прочитати. Крім того, виправлення застережені перед підписами сторін та в кінці посвідчу вального напису.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України 10.02.2017 року у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", та товариством з обмеженою відповідальністю матеріальна база "Комплект" було укладено іпотечний договір № 810, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 4568 (далі - Іпотечний договір).

Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_4 (далі - позивальник 1) зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №09.2/317-6 від 27.09.2006 року, укладеного між позичальником 1 та іпотекодержателем,; ОСОБА_1 (далі - позичальник 2) зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №09.2/318-6 від 27.09.2006 року., укладеного між позичальником 2 та іпотекодержателем, а саме: в житловому будинку літ. А-17, у прибудові літ. А'-1 частина приміщення АДРЕСА_1 поз. 1-9, 45-56, загальною площею 483,5 кв.м.; ганки а-1, а-2, а-3, а-4; естакада а. . В загальному користуванні: поз. 26 загальною площею 21,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, надалі за текстом - «Предмет іпотеки».

09.07.2009 року між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/318-6 від 27.09.2006 року згідно з умовами якої Сторони прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, визначених Договором, а саме п. 1.1.1.: "Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», зі сплатою 14 (чотирнадцять) процентів річних, починаючи з 01.07.2008 року, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 148 000,00 (сто сорок вісім тисяч) доларів США, з наступним графіком зниження максимального ліміту заборгованості ...".

Також, 09.07.2009 року між Відповідачем та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/317-6 від 27.09.2006 року, згідно з умовами якої Сторони прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, визначених Договором, а саме п. 1.1.1.: "Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», зі сплатою 14 (чотирнадцять) процентів річних починаючи з 01.07,2008 р., в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 148 000,00 (сто сорок вісім тисяч) доларів США, з наступним графіком зниження максимального ліміту заборгованості ...".

Результатом укладення вищезазначених Додаткових угод є підвищення процентної ставки з 13 % до 14 % річних за Кредитними договорами починаючи з 01.07.2008 р., що на думку відповідача, стало результатом підвищення ступеню ризику повернення кредиту, а також підвищення рівня відповідальності Позивача як іпотекодавця. Вищевикладене стало підставою для звернення позивача до суду.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір має містити обов'язкові умови, відсутність яких може бути наслідком визнання його недійсним у судовому порядку. Так, ч. 2 ст. 18 Закону передбачено, що іпотечний договір має містити зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

Отже, істотною умовою договору іпотеки, що укладається в забезпечення виконання грошових зобов'язань є зміст грошового зобов'язання і його сума або посилання на договір, що має визначити зміст і розмір такого грошового зобов'язання чи надати критерії, які дозволяють їх встановити на конкретний час протягом строку дії такого зобов'язання.

Судом встановлено, що спірний іпотечний договір містить всі істотні умови, які є необхідними для такого виду правочинів, зокрема, зміст та обсяг основного зобов'язання, що визначаються як кредитним договором, так і договором іпотеки з урахуванням додаткових угод до них, які є невід'ємними частинами.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Господарський суд приходить до висновку, що доводи позивача про наявність підстав для визнання спірного правочину недійсним не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

До того ж суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до позиції Верховного Суду України, що викладена в Постанові від 25.06.2011 р. по справі 3-58гс11: фактичні дії сторін свідчать про те, що договори були укладені. А визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Отже, зміст та розмір основного зобов'язання визначений в іпотечному договорі, а саме в п.1.3. договору іпотеки. Вартість предмета іпотеки не є істотною умовою договору іпотеки, жодним нормативним актом даної умови як істотної не передбачено.

Щодо виправлень у договорі іпотеки, то господарський суд звертає увагу, що вартість предмету іпотеки, що була помилково написана, закреслена таким чином, що її можна прочитати, виправлення теж зроблені таким чином, що їх можна прочитати. Крім того, виправлення застережені перед підписами сторін та в кінці посвідчувального напису.

Крім того, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширюються норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою с заставою, та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог Позивача.

Судом встановлено, що факти на які посилається Позивач сталися в 2006 та 2009 році. Позивач звернувся до суду в 2016 році, тобто із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три рок

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Статтею 34 ГПК України обумовлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

За наведених обставин, господарський суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 14.02.2017 року.

Суддя С.П. Панна