ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017 р. Справа № 917/1953/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", вул.Героїв Майдану, 82, офіс.204, Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,37300

про стягнення 37 143,57 грн. заборгованості за договором № 89/ОР-Н від 19.06.2015 року

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 дов. №6256 від 24.06.2016 року

ОСОБА_3 дов. №926 від 24.01.2017 року

від відповідача: Гамза Т.В. дов. б/н від 05.12.2016 року

В судовому засіданні 09.02.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату складання повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 37 143,57 грн. заборгованості за договором оренди автонавантажувача № 89/ОР-Н від 19.06.2015 року, а саме: 30000,00 грн. - сума основного боргу, 1172,22 грн. - 3% річних, 3871,35 грн. - індекс інфляції, 2100,00 грн. - 7% штрафних санкцій.

12.01.2017 року від позивача до суду надійшли довідка про відсутність спору в інших судових органах, копії вимог, копії фіскальних чеків, копії описів (арк. с. 62-70).

09.02.2017 року від позивача до суду надійшли акт звірки взаєморозрахунків та акт виконаних робіт від 16.07.2015 року (арк. с. 77-79).

09.02.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 80-85), в якому відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що дійсно ним було перерахувало на поточний рахунок позивача, грошові кошти в рахунок попередньої оплати на загальну суму 18 000,00 грн., тому заборгованість відповідача за договором оренди автонавантажувача складає не 30000,00 грн. а 12000,00 грн. за мінусом 18000,00 грн. Також відповідач щодо нарахування 7% штрафних санкцій вказує на те, що в пункті 6.2. договору на підставі якого нараховані 7 % штрафних санкцій йдеться мова про збитки, які покупець відшкодовує продавцеві якщо покупець прострочить оплату товару. Крім того, відповідач просить суд застосувати позовну давність в один рік щодо стягнення 7% штрафних санкцій.

Представники позивача на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

19.06.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (відповідач, орендар) укладений договір оренди автонавантажувача № 89/ОР-Н (арк. с. 16-18).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець зобов'язався передати орендареві у платне користування на строк 3 календарні дні автонавантажувач, що зазначений в п. 1.2. дійсного договору, надалі рухоме майно.

У пункті 1.2. договору сторони визначили, що предметом договору є автонавантажувач TOYOTA 027FG30 STD3300, c.н. НОМЕР_2, рік виробництва -2007р., максимальна вантажопід'ємність - 3000 кг.

Відповідно до п. 4.1. договору за оренду автонавантажувача орендар сплачує орендодавцю 6000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 1000,00 грн.) за 7 календарних днів оренди автонавантажувача за умови, якщо кількість напрацьованих мотогодин за календарний день не перевищує 8 мотогодин. У разі перевищення ліміту, вартість кожної наступної відпрацьованої мотогодини становить 250,00 грн., у т.ч. ПДВ - 50,00 грн.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що орендар оплачує орендну плату на умовах попередньої оплати протягом 1 (одного) банківського дня з моменту підписання договору.

Згідно до пунктів 5.1., 5.2. договору передача автонавантажувача здійснюється терміном на календарний місяць починаючи з 19.06.2015 року по 26.06.2015 року включно, 26.06.2015 року - орендар зобов'язується повернути автонавантажувач орендодавцю. При передачі складається акт приймання передачі автонавантажувача за підписами представників обох сторін.

16.07.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди автонавантажувача (арк. с. 19) в якій сторони дійшли згоди щодо зміни п. 4.1. договору, виклавши його у наступній редакції: "4.1. За оренду автонавантажувача орендар сплачує орендодавцю 6000,00 (шість тисяч гривень) грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ - 1000,00 грн.) за 7 (сім) календарних днів оренди автонавантажувача за умови, якщо кількість напрацьованих мотогодин за календарний день не перевищує 54 мотогодин. У разі перевищення ліміту, вартість кожної наступної відпрацьованої мотогодини становить 250,00 (двісті п'ятдесят гривень), у т.ч. ПДВ - 50,00 грн." та п. 5.1. договору, виклавши його у наступній редакції: "5.1. передача автонавантажувача здійснюється терміном на 7 календарних днів починаючи з 17.07.2015 року по 23.07.2015 року включно, 24.07.2015 року - орендар зобов'язується повернути автонавантажувач орендодавцю.".

31.07.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №3 до договору оренди автонавантажувача (арк. с. 20), в якій сторони дійшли згоди щодо зміни п. 5.1. договору, виклавши його у наступній редакції: "5.1. передача автонавантажувача здійснюється терміном на 7 календарних днів починаючи з 31.07.2015 року по 06.08.2015 року включно, 06.08.2015 року - орендар зобов'язується повернути автонавантажувач орендодавцю.".

13.08.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №5 до договору оренди автонавантажувача (арк. с. 21), в якій сторони дійшли згоди щодо зміни п. 5.1. договору, виклавши його у наступній редакції: "5.1. передача автонавантажувача здійснюється терміном на 7 календарних днів починаючи з 14.08.2015 року по 20.08.2015 року включно, 20.08.2015 року - орендар зобов'язується повернути автонавантажувач орендодавцю.".

20.08.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №6 до договору оренди автонавантажувача (арк. с. 22), в якій сторони дійшли згоди щодо зміни п. 5.1. договору, виклавши його у наступній редакції: "5.1. передача автонавантажувача здійснюється терміном на 7 календарних днів починаючи з 21.08.2015 року по 27.08.2015 року включно, 20.08.2015 року - орендар зобов'язується повернути автонавантажувач орендодавцю.".

На виконання умов вищенаведеного договору та додаткових угод позивач здійснював передачу відповідачу рухомого майна (автонавантажувача), а відповідач приймав рухоме майно (автонавантажувач), що підтверджується актами приймання - передачі автонавантажувача, згідно договору оренди автонавантажувача №89/ОР-Н від 19.06.2015 року (арк. с. 26-33).

Як вказує позивач, на підтвердження передачі відповідачу та використання ним орендованого рухомого майна за договором між сторонами підписано акти виконаних робіт №835 від 16.07.2015 року, №866 від 23.07.2015 року, №885 від 30.07.2015 року, №898 від 06.08.2015 року, №954 від 13.08.2015 року, №972 від 20.08.2015 року, №983 від 27.08.2015 року (арк. с. 34-38,79) на загальну суму 48000,00 грн.

Проте, відповідач, в супереч умовам договору, лише частково розрахувався по орендній платі в сумі 18000,00 грн., і за ним рахується заборгованість по орендній платі в розмірі 30000,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору оренди автонавантажувача № 89/ОР-Н від 19.06.2015 року, яка складається з основного боргу в сумі 30000,00 грн., 3% річних в сумі 1172,22 грн., інфляційних в сумі 3871,35 грн., 7% штрафних санкцій в сумі 2100,00 грн. (розрахунок арк. с. 8-15).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору оренди.

За змістом ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в статті 759 Цивільного кодексу України.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина 1 статті 760 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом статті 284 Господарського кодексу України істотною умовою договору оренди є, зокрема, орендна плата.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснював передачу відповідачу рухомого майна (автонавантажувача), а відповідач приймав рухоме майно (автонавантажувач), що підтверджується актами приймання - передачі автонавантажувача, згідно договору оренди автонавантажувача №89/ОР-Н від 19.06.2015 року (арк. с. 26-33).

Факт користування об'єктом оренди відповідачем підтверджується актами виконаних робіт №835 від 16.07.2015 року, №866 від 23.07.2015 року, №885 від 30.07.2015 року, №898 від 06.08.2015 року, №954 від 13.08.2015 року, №972 від 20.08.2015 року, №983 від 27.08.2015 року (арк. с. 34-38,79) на загальну суму 48000,00 грн.

Отже, відповідач підписавши договір оренди автонавантажувача №89/ОР-Н від 19.06.2015 року, акти приймання - передачі автонавантажувача, акти виконаних робіт взяв на себе зобов'язання з оплати орендних платежів.

Судом встановлено, що відповідач своїх зобов'язань за договором в частині повного та своєчасного внесення плати за оренду належним чином не виконав, орендна плата сплачувалась ним частково та несвоєчасно. Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача становить 30000,00 грн.

За таких обставин, зобов'язання щодо сплати оренди за період користування орендованим майном по договору відповідачем в повному обсязі не виконано, доказів такої оплати матеріали справи не містять.

Таким чином, вимоги про стягнення основного боргу в сумі 30000,00 грн. за оренду майна судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно п. 6.2. договору визначено, що у випадку прострочення оплати більш ніж на 30 днів, то окрім неустойки, відсотків за користування чужими грошовими коштами, він відшкодовує збитки в розмірі 7% від несплаченої ціни.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу:

- 1172,22 грн. 3% річних за періоди: з 13.08.2015 року - 28.11.2016 року (за зобов'язаннями по акту виконаних робіт від 13.08.2015 року); з 06.08.2015 року - 28.11.2016 року (за зобов'язаннями по акту виконаних робіт від 06.08.2015 року); з 20.08.2015 року - 28.11.2016 року (за зобов'язаннями по акту виконаних робіт від 20.08.2015 року); з 27.08.2015 року - 28.11.2016 року (за зобов'язаннями по акту виконаних робіт від 27.08.2015 року); з 23.07.2015 року - 28.11.2016 року (за зобов'язаннями по акту виконаних робіт від 23.07.2015 року);

- 3871,35 грн. інфляційних за періоди: вересень 2015 року - жовтень 2016 року (за зобов'язаннями по акту виконаних робіт від 27.08.2015 року); серпень 2015 року - жовтень 2016 року (за зобов'язаннями по акту виконаних робіт від 23.07.2015 року); серпень 2015 року - жовтень 2016 року (за зобов'язаннями по акту виконаних робіт від 13.08.2015 року); вересень 2015 року - жовтень 2016 року (за зобов'язаннями по акту виконаних робіт від 20.08.2015 року); серпень 2015 року - жовтень 2016 року (за зобов'язаннями по акту виконаних робіт від 06.08.2015 року);

- 2100,00 грн. 7% штрафних санкцій (розрахунок арк. с. 8-15).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 1172,22 грн. 3% річних та 3871,35 грн. інфляційних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

При вирішення питання щодо стягнення 7% штрафних санкцій суд враховує наступне.

Дослідивши пункт. 6.2. договору суд встановив, що 7% штрафних санкцій за своєю правовою природою є штрафом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд застосувати позовну давність до вимог щодо стягнення 7% штрафних санкцій в сумі 2100,00 грн.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст.258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Договором оренди збільшення строку позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) не передбачено.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно позовних вимог позивачем за прострочку оплати строком більш ніж 30 днів нараховано відповідачу 2100,00 грн. 7% штрафних санкцій від несплаченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, останній акт виконаних робіт по договору оренди підписаний сторонами 27.08.2015 року. З даним позовом позивач звернувся до суду 01.12.2016 р., що підтверджується поштовим штампом на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду (арк. с. 43).

З огляду на вище викладене та клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 2100,00 грн. 7% штрафних санкцій не підлягає задоволенню як така, що пред'явлена за межами, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, спеціального строку позовної давності в один рік.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Заперечення відповідача в частині того, що основний борг складає не 30000,00 грн., а 12000,00 грн. за мінусом 18000,00 грн. судом відхиляються виходячи з наступного.

Як встановлено судом, в рамках договору оренди між сторонами підписано акти виконаних робіт №835 від 16.07.2015 року, №866 від 23.07.2015 року, №885 від 30.07.2015 року, №898 від 06.08.2015 року, №954 від 13.08.2015 року, №972 від 20.08.2015 року, №983 від 27.08.2015 року (арк. с. 34-38,79) на загальну суму 48000,00 грн. Отже, борг відповідача за мінусом проплат в сумі 18000,00 грн. складає 30000,00 грн.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині 30000,00 грн. основного боргу, 1172,22 3% річних та 3871,35 грн. інфляційних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вул. Героїв Майдану, 82, офіс.24, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,37300, ідентифікаційний код 36899405) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р НОМЕР_3 в ЖРВ ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень", МФО 380281) 30000,00 грн. основного боргу, 1172,22 3% річних, 3871,35 грн. інфляційних, 1300,09 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині відмовити в задоволенні позовних вимог.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.02.2017 р.

Суддя Тимощенко О.М.