донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

07.02.2017р. справа №913/1050/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Марченко О.А., Радіонова О.О.
секретар судового засідання Акімова К.К.
за участю представників сторін:
від позивача: Король І.П. (за довіреністю б/н від 12.04.2016р.);
від відповідача:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України», м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від07.11.2016р. (повний текст підписано 14.11.2016р.)
по справі№913/1050/16 (суддя Фонова О.С.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України», м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, смт.Слов'яносербськ Луганської області
пропро стягнення 284383,64грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, смт.Слов'яносербськ Луганської області (Відповідач) про стягнення 284383,64грн. за договором фінансового лізингу №00005637 від 20.08.2012р., з яких: основної заборгованості в розмірі 143541,43грн. (з серпня 2014р. по листопад 2015р.), плати за час користування предметом лізингу в розмірі 126442,21грн. (з листопада 2015р. по березень 2016р.) та збитків в розмірі 14400,00грн.

Між тим, поясненнями від 03.11.2016р. (а.с.а.с.186-194 т.1) Позивач уточнив суму заборгованості за договором фінансового лізингу №00005637 від 20.08.2012р., остаточно вимагаючи стягнення з Відповідача основної заборгованості в розмірі 205692,08грн. (з серпня 2014р. по березень 2016р.), плати за час користування предметом лізингу в розмірі 64291,56грн. (з квітня 2016р. по серпень 2016р.) та збитків в розмірі 14400,00грн. Означені пояснення були прийняті судом до розгляду та враховані при остаточному визначені розглядуваних вимог.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 07.11.2016р. (повний текст підписано 14.11.2016р.) у справі №913/1050/16 позовні вимоги були задоволені частково - стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» заборгованості зі сплати лізингових платежів в розмірі 73182,65грн. (відмовлено в частині стягнення суми відшкодування вартості предмету лізингу) за період з серпня 2014р. по березень 2016р.

Рішення місцевого суду було вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту порушення Відповідачем своїх зобов'язань в частині сплати лізингових платежів, які є винагородою Лізингодавцю за період з серпня 2014р. по березень 2016р., тоді як у задоволені позовних вимог в частині стягнення суми відшкодування вартості предмету лізинг, як складової заявленої суми несплачених Відповідачем лізингових платежів в сумі 132509,43грн. було відмовлено з підстав відсутності у Лізингодавця обов'язку надати предмет лізингу у власність Лізингоодержувачу у майбутньому після розірвання договору фінансового лізингу №00005637 від 20.08.2012р. (31.03.2016р.), з чого вбачається відсутність у останнього кореспондуючого обов'язку з його оплати Лізингодавцю. Також судом було відмовлено в частині компенсації упущеної вигоди у вигляді щомісячних платежів за час користування предметом лізингу після припинення дії договору в розмірі 64291,56грн., оскільки після розірвання укладеного договору такі розрахунки Позивача є умовними, побудованими на можливих очікуваннях отримання прибутку (доходу), реальність яких не підтверджена відповідними належними та допустимими доказами, що не відповідає ст.22 Цивільного кодексу України. В свою чергу, відмова суду у задоволені вимог в частині стягнення збитків в розмірі 14400,00грн. була зумовлена невідповідністю їх змісту розумінню збитків передбачених ст.623 Цивільного кодексу України та 224 Господарського кодексу України, оскільки витрати на оплату юридичних послуг не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду в якій просить рішення Господарського суду Луганської області від 07.11.2016р. у справі №913/1050/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає порушення норм матеріального права:

- щодо стягнення основної заборгованості за договором фінансового лізингу - ст.ст.526, 628,653 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, а також неповне дослідження умов договору;

- щодо стягнення плати за фактичний час користування об'єктом лізингу після розірвання договору - ст.ст.526, 599, 626, 627, 638, 785, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст.180,193 Господарського кодексу України, а також п.6.17 договору;

- щодо збитків, завданих у зв'язку з порушенням Відповідачем своїх договірних зобов'язань - ст.ст.22 Цивільного кодексу України, ст.224 Господарського кодексу України, а також неповно досліджено п.п.8.2.3, 8.6, 16.1 договору фінансового лізингу.

Окрім того, апелянт зазначає про порушення судом норм процесуального права - ст.ст.43,82 та 84 Господарського процесуального кодексу України, а саме не повне та всебічне дослідження останнім при прийнятті рішення доказів наданих Позивачем.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Радіонова О.О. та Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 07.12.2016р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 24.01.2017р., з подальшим відкладенням на 07.02.2017р. об 15.00.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 07.02.2017р. підтримав доводи і вимоги апеляційної інстанції у повному обсягу.

Представник Відповідача у судове засідання 07.02.2017р. вдруге не з'явився, попри вжиті судом заходи з належного повідомлення (а.с.а.с.45, 54 т.2). Судова колегія дійшла висновку, що відсутність представника Відповідача, явка якого не була визнана обов'язковою, зважаючи на достатність наявних матеріалів, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 20.08.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» (Лізингодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №00005637 (Договір - а.с.14 т.1, Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (а.с.а.с.15-24 т.1), відповідно до умов якого Лізингодавець зобов'язався передати у розпорядження Лізингоодержувача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW CaddyGP Maxi Kasten 1.6 I TDI, 2012р.в., шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплат лізингових платежів (а.с.а.с.25,28 т.1)

Вартість об'єкта лізингу, відповідно до умов договору фінансового лізингу в еквіваленті становить 24121,00$, авансовий платіж в еквіваленті - 4824,20$, лізинговий платіж в еквіваленті - 511,57$, а адміністративний платіж в еквіваленті - 351,81$. При цьому, строк лізингу становить 60 періодів, протягом яких Лізингоодержувач зобов'язаний здійснити 60 лізингових платежів.

Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку:

1)за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів у доларах США, визначених вище, відповідно до п.6.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу;

2)за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів у доларах США, визначених вище, відповідно до п.6.4.2 (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Зобов'язання (вказані вище еквіваленти в дол.США) Лізингоодержувача на момент доставки об'єкту лізингу будуть виражені у гривнях у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватися Лізингодавцем та вказуватися у рахунках, що підлягають сплаті Лізингоодержувачем.

Лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу після завершення погодженого строку лізингу за купівельною ціною, визначеною Лізингодавцем.

Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (Загальні умови), а також Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг.

Так, в п.4.1 Загальних умов було встановлено, що Лізингодавець зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як Лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Лізингодавець матиме право розірвати цей контракт чи відмовитися від нього та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Після завершення строку дії цього контракту, після сплати останнього лізингового платежу, інших платежів за цим контрактом та виконання всіх зобов'язань Лізингоодержувачем, право власності на об'єкт лізингу перейде до Лізингоодержувача. З цією метою сторони укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього контракту або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений Лізингодавцем. Положення цього пункту застосовуються незалежно від стану об'єкта лізингу на момент сплати останнього лізингового платежу та/або інших платежів (п.4.2 Загальних умов)

Відповідно до п.5.4. Загальних умов, Лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об'єкта лізингу шляхом підписання ним та Лізингодавцем акту прийому-передачі.

В свою чергу, положеннями п.п.12.2, 12.3 Загальних умов було передбачено, що строк лізингу починається з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта лізингу (п.5.4 Загальних умов), а означений договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

12.09.2012р. за актом прийому-передачі до цього договору (а.с.29 т.1) Лізингодавець передав Лізингоодержувачу об'єкт лізингу - автомобіль вантажний, марка - VW, модель - CaddyGP Maxi Kasten, номер кузова - НОМЕР_1, рік виробництва - 2012, реєстраційний знак -НОМЕР_3, колір - білий, автомобіль новий, вартістю 195476,58грн., авансовий платіж - 39095,32грн., щомісячний платіж - 4145,76грн., адміністративні витрати - 2932,13грн.

Окрім того, п.6.1 Загальних умов було визначено, що для експлуатації об'єкта лізингу Лізингодержувач щомісяця виплачуватиме Лізингодавцю лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контракту, та інших положень контракту. Кожний лізинговий платіж включає в себе:

- відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування;

- частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу);

- комісії;

- покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом.

Нижчезазначені витрати та не включаються до лізингових платежів:

- будь-які податки, що можуть застосовуватися до договору після його виконання або в будь-який час у майбутньому;

- інші витрати та платіжні зобов'язання.

Такі витрати підлягають сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця. Якщо Лізингодавець поніс такі витрати, Лізингоодержувач зобов'язується компенсувати суму таких витрат у повному обсязі протягом 3-х робочих днів з моменту відправлення Лізингодавцем відповідної вимоги останньому.

Згідно з п.6.3 Загальних умов, лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь Лізингодавця, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання останнім очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну Євро/долара США (як обумовлено сторонами в контракті), встановленого Національним Банком України або українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншим банком), або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншого банку) з купівлі та продажу Євро/доларів США до української гривні), як буде обрано за рішенням Лізингодавця, станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в Євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунку.

В свою чергу, відповідно до п.6.4 Загальних умов, сторони погодили, що у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких узгоджений сторонами.

Лізингові платежі перераховуються Лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Лізингодавцем у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Лізингові платежі у будь - якому разі не підлягають поверненню Лізингоодержувачу, за винятком визначеним контрактом.(п.6.5 Загальних умов)

В п.6.11 Загальних умов сторони узгодили, що якщо Лізингоодержувач здійснює платежі, що не покривають усі його зобов'язання перед Лізингодавцем та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені Лізингоодержувачем, розподілятимуться наступним чином (у послідовності, зазначеній нижче):

а) витрати на відновлення становища, стану об'єкта лізингу;

б) штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів;

в) лізингові платежі (при цьому в першу чергу відсотки/проценти за користування обсягом фінансування, а потім частину від обсягу фінансування);

г) інші компенсації інших витрат Лізингодавця у зв'язку з цим контрактом.

Згідно з п.6.16 Загальних умов, встановлено, що зобов'язання зі сплаті всіх та будь-яких платежів за контрактом покладаються на Лізингоодержувача, якщо інше прямо не передбачено контрактом. Лізингоодержувач зобов'язується сплатити всі та будь-які платежі протягом 5 робочих днів з моменту відправлення Лізингодавцем відповідної вимоги або рахунку, якщо інший термін не встановлено у договорі або погоджено сторонами додатково. Якщо Лізингоодержувач не сплатить платежі (платіж) у вказаний строк, Лізингодавець має право застосувати санкції за прострочення відповідно до п.8 цього контракту.

Також в п.6.17 Загальних умов сторони погодили, що у випадку розірвання контракту/ відмови від нього за ініціативою Лізингодавця відповідно до пункту 12 контракту, Лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Відповідно до п.8.2 Загальних умов, у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються наступні санкції:

- пеня у розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (пп.8.2.1);

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Лізингодавцем (п.8.3.1. цього контракту): еквівалент 15 Євро за першу вимогу, еквівалент 20 Євро за другу вимогу, еквівалент 25 Євро за третю вимогу (якщо Лізингодавець вирішить надіслати таку вимогу) (пп.8.2.2);

- компенсація будь-яких витрат, понесених Лізингодавцем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Лізингоодержувачем у відповідності до цього контракту (пп.8.2.3).

В пп.8.3.2 Загальних умов, сторони погодили, що у випадку якщо Лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату одного лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш ніж 30 днів, Лізингодавець має право розірвати контракт/відмовитися від нього і витребувати об'єкт лізингу від Лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Згідно з п.12.6 Загальних умов, Лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від нього, та також, серед іншого, право на повернення об'єкта лізингу, в наступних випадках, зокрема: у разі, якщо Лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

При цьому, п.12.7 Загальних умов передбачено, що день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від контракту визначається Лізингодавцем у відповідному повідомленні/вимозі. Лізингодавець надсилає Лізонгоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від контракту та, за можливості, зв'язується з ним доступними телефону засобами зв'язку для повідомлення про розірвання/відмову від контракту. Таке повідомлення/вимога надсилається Лізингодавцем на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням Лізингоодержувача (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). У випадку неотримання Лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, останній вважається належним чином повідомленим.

Негайно після розірвання/відмови від контракту Лізингодавець має право скористатися всіма отриманими гарантіями від одержання повної суми всіх непогашених лізингових платежів та інших платежів, незалежно від дати їхньої сплати (п.12.8 Загальних умов).

В свою чергу, відповідно до п.12.9 Загальних умов, у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до п.12 цього контракту, відмови Лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено п.4.2, а також якщо Лізингодавець вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, Лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Лізингодавця, якщо інша адреса не вказана останнім, впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю будь-яку різницю між вартістю об'єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Лізингодавцем в результаті продажу об'єкта лізингу або, якщо об'єкт лізингу залишився у власності Лізингодавця, ринковою вартістю об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими Лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Лізингодавця та має бути відшкодована Лізингоодержувачем відповідно до умов цього контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо оплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання Лізингоодержувачем, а тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

В п.п.20.5,20.6 Загальних умов сторони встановили, що якщо інше прямо не передбачено контрактом, всі повідомлення сторони відправляють за адресою, вказаною у договорі у письмовій формі особисто, кур'єром або поштою. При цьому факт відправлення буде вважатися підтвердженим у випадку наявності підпису адресата та копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), квитанції про оплату відправлення або опису вкладення з відповідною відміткою УДППЗ «Укрпошта» або кур'єрської служби (у випадку відправлення повідомлення поштою або кур'єром). Факт отримання адресатом повідомлення буде вважатися підтвердженим у випадку наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), наявності повідомлення про вручення адресату поштового відправлення/відмови адресата від прийняття з відповідною відміткою УДППЗ «Укрпошта», кур'єрської служби (у випадку відправлення повідомлення кур'єром або поштою).

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач (Лізингоодержувач) в період з серпня 2014р. по березень 2016р. в порушення умов договору не сплачував лізингові платежі згідно з виставленими Позивачем (Лізингодавцем) рахунками-фактури (а.с.а.с.30-43, 195-199 т.1), а саме:

- за серпень 2014р. на суму 6353,70грн. відповідно до рахунку №00217193 від 04.08.2014р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.08.2014р.;

- за вересень 2014р. на суму 6599,25грн. відповідно до рахунку №00223291 від 04.09.2014р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.09.2014р.;

- за жовтень 2014р. на суму 6624,83грн. відповідно до рахунку №00229600 від 01.10.2014р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2014р.;

- за листопада 2014р. на суму 6624,83грн. відповідно до рахунку №00236951 від 03.11.2014р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.11.2014р.;

- за грудень 2014р. на суму 7806,56грн. відповідно до рахунку №00244430 від 03.12.2014р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.12.2014р.;

- за січень 2015р. на суму 9305,46грн. відповідно до рахунку №00250573 від 12.01.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.01.2015р.;

- за лютий 2015р. на суму 10333,71грн. відповідно до рахунку №00257571 від 02.02.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2015р.;

- за березень 2015р. на суму 12789,25грн. відповідно до рахунку №00263243 від 06.03.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2015р.;

- за квітень 2015р. на суму 12021,90 коп. відповідно до рахунку №00269156 від 06.04.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2015р.;

- за травень 2015р. на суму 10786,97грн. відповідно до рахунку №00274427 від 06.05.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2015р.;

- за червень 2015р. на суму 10754,74грн. відповідно до рахунку №00280087 від 04.06.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.06.2015р.;

- за липень 2015р. на суму 10755,76грн. відповідно до рахунку №00284883 від 03.07.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.07.2015р.;

- за серпень 2015р. на суму 10792,59грн. відповідно до рахунку №00290223 від 03.08.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.08.2015р.;

- за вересень 2015р. на суму 11180,36грн. відповідно до рахунку №00295078 від 02.09.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.09.2015р.;

- за жовтень 2015 року на суму 10811,52грн. відповідно до рахунку №00300187 від 05.10.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2015р.;

- за листопад 2015р. на суму 11771,23грн. відповідно до рахунку №00305523 від 02.11.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.11.2015р.;

- за грудень 2015р. на суму 11791,69грн. відповідно до рахунку №00310438 від 04.12.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.12.2015р.;

- за січень 2016р. на суму 12175,37грн. відповідно до рахунку №00314312 від 06.01.2016р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.01.2016р.;

- за лютий 2016р. на суму 13027,13грн. відповідно до рахунку №00317909 від 02.02.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2016р.;

- за березень 2016р. на суму 13385,23грн. відповідно до рахунку №00321428 від 04.03.2015р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2016р.

Таким чином, загальна сума невиконаних грошових зобов'язань Відповідача за лізинговими платежами за період з серпня 2014р. по березень 2016р. склала 205692,08грн. (73182,65грн. - процентів та комісії + 132509,43грн. - відшкодування вартості предмета лізингу).

Відтак, Позивачем було направлено на адресу Відповідача вимогу №00005637 від 05.10.2015р. (а.с.а.с.44,45 т.1) про сплату заборгованості за договором фінансового лізингу №00005637 від 20.08.2012р., повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору.

Між тим, з листа №105(43) від 17.03.2016р. (а.с.а.с.46,47 т.1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Мото Україна» вбачається, що співробітником означеної компанії була здійснена спроба доставки вимоги Позивача №00005637 від 05.10.2015р. за адресою - АДРЕСА_1. (адреса Відповідача визначена в договорі), проте здійснити доставку вимоги не вдалося, оскільки за означеною адресою осіб для вручення не знайдено, вказаний номер телефону не активний.

Таким чином, враховуючи положення п.12.7 Загальних умов до договору та вимоги викладені Позивачем у своєму листі - вимозі №00005637 від 05.10.2015р., а саме погасити заборгованість протягом 3-х днів з дня отримання вимоги та відмову від Договору з поверненням об'єкту лізингу впродовж 10 робочих днів з доставки повідомлення, останнім днем сплати заборгованості було 20.03.2016р., а розірвання договору відбулось саме 31.03.2016р.

Згідно з пунктом 13.7 Загальних умов, якщо Лізингодавець не зможе здійснити своє право на вилучення (повернення) об'єкту лізингу, то він матиме право на вилучення об'єкту лізингу у Лізингоодержувача в примусовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Враховуючи наведене, а також неповернення Відповідачем об'єкту лізингу, як і сплати заборгованості, 11.05.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис №901 про повернення об'єкта лізингу (а.с.48 т.1).

В свою чергу, 08.06.2016р. заступником начальника Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51360836 (а.с.49 т.1) щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса №901 від 11.05.2016р.

Також, 02.07.2016р. заступником начальника Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області було оголошено в розшук автомобіль марки Volkswagen, модель Caddy Maxi, вантажний малотоннажний фургон-В, рік випуску - 2012, колір - білий, реєстраційний номер - НОМЕР_3, що вбачається з постанови ВП №51360836 від 02.07.2016р. (а.с.50-51 т.1).

Наразі транспортний засіб, що є об'єктом лізингу розшукано не було, місцезнаходження його невідоме, тому об'єкт лізингу Позивачеві протягом розгляду справи у місцевому суді повернутий не був.

Між тим, Позивач, посилаючись на п.6.17 Загальних умов до договору вважає, що у зв'язку з невиконанням Відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу, останній повинен компенсувати упущену вигоду у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу з квітня 2016р. по серпень 2016р., а саме:

- за квітень 2016р. на суму 13231,25грн., належних до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2016р.;

- за травень 2016р. на суму 12850,64грн., належних до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2016р.;

- за червень 2016р. на суму 12819,94грн., належних до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.06.2016р.;

- за липень 2016р. на суму 12694,61грн., належних до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.07.2016р.;

- за серпень 2016р. на суму 12695,12грн., належних до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.08.2016р.

Таким чином, Лізингодавець вважає, що Відповідач зобов'язаний компенсувати плату за фактичний час користування об'єктом лізингу після розірвання договору за період з квітня 2016р. по серпень 2016р.в сумі 64291,56грн., яку представник Скаржника у судовому засіданні 07.02.2017р. визначав як втрачену вигоду.

Також, враховуючи понесені Позивачем збитки у зв'язку з відновленням порушеного права, останній вимагає стягнення з Відповідача додатково цих збитків, обґрунтовуючи їх вимушеним зверненням Позивача до спеціалізованих організацій, зокрема до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Тріпл Сі» з метою надання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, у зв'язку з чим останній поніс витрати, які підтверджуються зокрема:

- договором про надання юридично-консультативних послуг від 21.06.2012р. (а.с.а.с.52-57 т.1);

- рахунком-фактурою №166 від 13.05.2016р. на загальну суму 24500,00грн. (а.с.58 т.1);

- актом наданих послуг №166 від 13.05.2016р. на загальну суму 24500,00грн. (а.с.59 т.1);

- платіжним дорученням №50130620 від 19.05.2016р. на суму 24500,00грн. (а.с.60 т.1);

- рахунком-фактурою №225 від 06.07.2016р. на загальну суму 91000,00грн. (а.с.а.с.61-64 т.1);

- актом наданих послуг №225 від 06.07.2016р. на загальну суму 91000,00грн (а.с.а.с.65,66 т.1);

- платіжним дорученням №50030884 від 11.07.2016р. на суму 91000,00грн. (а.с.67 т.1).

При цьому, Позивач зазначив, що дана сума грошових коштів має бути компенсована Відповідачем з урахуванням податку на додану вартість, а саме в розмірі 8400,00грн., оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» є платником податку на додану вартість відповідно до вимог діючого законодавства України.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що Позивач звертався також до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Вернер» для супроводження зазначеної справи в суді, підготовки процесуальних документів та участі в судових засіданнях, що підтверджується наступним:

- договором про надання юридичних послуг від 09.06.2010р. (а.с.а.с.68-73 т.1);

- додатковою угодою №47 від 15.01.2013р. до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010р. (а.с.а.с.74-77 т.1);

- додатковою угодою №206 від 10.08.2015р. до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010р. (а.с.а.с.78-81 т.1);

- заявкою на надання юридичних послуг №438 від 22.08.2016р. (а.с.82 т.1);

- рахунком-фактурою №1090 від 01.09.2016р. на суму 5000,00грн. (а.с.83 т.1);

- актом №1092 від 01.09.2016р. на суму 5000,00грн. (а.с.84 т.1).

Дана сума грошових коштів також має бути компенсована Позивачу з урахуванням податку на додану вартість, а саме в розмірі 6000,00грн., оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» є платником податку на додану вартість відповідно до вимог діючого законодавства України.

Таким чином, через порушення Відповідачем своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу, він має відшкодувати Позивачу, на думку останнього, збитки в загальній сумі 14400,00грн., що виникли у зв'язку з відновленням його порушеного права як власника об'єкта лізингу.

Враховуючи наведене, а також те, що заборгованість за договором фінансового лізингу №00005637 від 20.08.2012р. Відповідачем наразі сплачена не була, об'єкт лізингу також повернутий не був, Лізингодавець (Позивач) звернувся до місцевого господарського суду про стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі 205692,08грн. (з серпня 2014р. по березень 2016р.), плати за час користування предметом лізингу в розмірі 64291,56грн. (з квітня 2016р. по серпень 2016р.) та збитків в розмірі 14400,00грн.

Між тим, Господарський суду Луганської області своїм рішенням від 07.11.2016р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнив лише в частині стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів (проценти та комісія) в розмірі 73182,65грн. за період з серпня 2014р. по березень 2016р., тоді як в решті позовних вимог було відмовлено.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору фінансового лізингу №00005637 від 20.08.2012р., який у розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, зокрема - зі своєчасного здійснення Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця періодичних лізингових платежів та інших передбачених договором платежів згідно виставлених рахунків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, нормами Закону України «Про фінансовий лізинг», а також - Господарським та Цивільним кодексами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами. За таких обставин, Лізингоодержувач не мав правових підстав для ухилення від виконання обов'язку зі сплати виставлених рахунків щодо сплати поточних лізингових платежів.

Отже, невиконання встановлених умовами Договору та вказаних в ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» обов'язків зі здійснення лізингових платежів за вказаними рахунками-фактури зумовлює висновок про наявність з боку Відповідача порушення відповідного грошового зобов'язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а самого Відповідача - вважати таким, що прострочив виконання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

В свою чергу, відмовляючи у стягненні відшкодування частини вартості предмета лізингу (як складової періодичного лізингового платежу) в сумі 132509,43грн., місцевим судом було вірно зазначено про їх необґрунтованість з огляду на відсутності у Лізингодавця обов'язку надати предмет лізингу у власність Лізингоодержувачу у майбутньому після розірвання договору фінансового лізингу (в даному випадку 31.03.2016р.), з чого вбачається відсутність у останнього кореспондуючого обов'язку з його оплати Лізингодавцю, що узгоджується зі змістом ст.653 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі відносно незаконності відмови у задоволенні вимог щодо стягнення 132509,43грн. компенсації частини вартості предмету лізингу фактично полягають у повторному викладенні встановлених судом фактичних обставин та цитування загальних норм матеріального права, які були правильно застосовані з урахуванням спеціальних норм ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносно структури лізингових платежів, ст.653 Цивільного кодексу України відносно наслідків припинення договору (в даному випадку - припинення передбачених п.п.4.2 та 12.5 договору фінансового лізингу обов'язків Позивача передати об'єкт лізингу у власність Лізингоотримувачу після сплати всіх лізингових платежів) та правової позиції ВСУ, викладеної у постановах у справі №11/5005/2290/2012 від 01.10.2013р. та №7/5005/2240/2012 від 29.10.2013р. Жодних аргументів на спростування означених доводів Скаржником не наведено.

Так само, апеляційний суд зазначає і про безпідставність обґрунтування вимог в частині стягнення плати за час користування об'єктом лізингу з посиланням на норми Цивільного кодексу України про оренду, застосування яких в розглядуваному випадку потребує наявності діючого договору як правової підстави існування грошового зобов'язання. При цьому, встановлене судом припинення договору фінансового лізингу 31.03.2016р. в силу ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України робить неможливим нарахування на його підставі після вказаної дати періодичних платежів за використання (якщо воно має місце бути, то є зі сторони Відповідача неправомірним та необґрунтованим), тим більше, що їх розмір включає в себе компенсацію вартості предмету об'єкта лізингу, викуп/передача якого у власність в межах даних правовідносин здійснена бути не може.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зауважує, що плата за фактичне використання (на підставі припиненого договору) не передбачена ані структурою лізингових платежів відповідно ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ані визначеними наслідками припинення дії договору фінансового лізингу, які вбачаються з ч.4.1 ст.10 означеного Закону у розумінні правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №3-68гс12 від 18.12.2012р. Автоматичне перетворення припиненого договору фінансового лізингу на договір оренди також не передбачено діючим законодавством.

Згадувана Скаржником чинність умов договору фінансового лізингу, з посиланням на які він намагається обґрунтувати правомірність цих позовних вимог, щодо природи яких Позивач навіть не визначився (заборгованість чи упущена вигода), не має наслідком запровадженні будь-яких обмежень у застосовуванні в розглядуваних правовідносинах наведених вище положень спеціального законодавства, що узгоджується із ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо безпідставності стягнення такої плати за фактичне використання в якості упущеної вигоди (Позивач за текстом позовної заяви визначив зазначені суми в різних правових категоріях - плата та упущена вигода) з огляду на недоведеність дійсної можливості її реального отримання, адже розірвання договору відбулося за одностороннім рішенням самого Лізингодавця.

Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, додатково зазначає, що умовами п.6.2 договору про надання юридично-консультативних послуг від 21.06.2012р. сплата таких послуг (розмір якої пред'являється як частина понесених реальних збитків) поставлена в залежність від фактичного надання їх Агентством, факт здійснення чого (надання послуг) в світлі п.3.7 цього договору в рамках розглядуваної справи не доведений. При цьому, авансування Позивачем послуг Агентства, надання яких не є обов'язковим наслідком допущених Відповідачем порушень (як і послуг з представництва інтересів у суді в межах договору надання юридичних послуг від 09.06.2010р.), без яких законодавчо Позивач обмежений в самостійності здійснення захисту своїх прав, не є його реальними збитками.

Дійсно, Позивач жодною мірою не позбавлений був самостійно вживати заходів із захисту своїх інтересів - залучення посередників є його власним вибором, здійснення якого не визначається порушенням Відповідача.

В свою чергу, юридичний супровід представництва інтересів Позивача під час розгляду справи у суді, за умов здійснення відповідним суб'єктом (адвокатом), згідно із ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України ставить складову судових витрат, що розподіляються між сторонами в залежності від результатів вирішення спору, а не збитками Позивача.

Враховуючи наведене, а також те, що будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, апеляційна скарга Позивача залишається без задоволення, а переглядуване рішення - без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України», м. Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 07.11.2016р. (повний текст підписано 14.11.2016р.) у справі №913/1050/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Луганської області від 07.11.2016р. (повний текст підписано 14.11.2016р.) у справі №913/1050/16 залишити без змін.

3.Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.А. Марченко

О.О. Радіонова

Надруковано 5 прим.: 1,2 - сторонам, 3-у справу, 4 - ДАГС, 5 -ГСЛО