УХВАЛА

13.02.2017Справа № 910/1736/15-г
За скаргою стягувача Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

на дії Шевченківсього Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції щодо визнання незаконною постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві 22.12.2016 р. в виконавчому провадженні № 47198164 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва у справі № 910/1736/15-г

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія статус"

про стягнення 67 269,14 грн.

Представники сторін:

від позивача: Подолянко Т.В. (дов. від 03.01.2017)

від відповідача: не з'явився

від ДВС: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Київський страховий дім" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія статус" про стягнення 67 269,14 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/1736/13 від 04.03.2015 р. позов Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" задоволено.

17.03.2015 р. Господарським судом міста Києва на виконання рішення суду у справі №910/3479/15-г видано наказ.

Постановою головного державного виконавця Шевченківсього Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ВП№47198164 від 22.12.2016 р. повернуто стягувачу виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р. у справі №910/1736/15-г.

Приватне акціонерне товариство "Київський страховий дім" звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою вих.№177 від 24.01.2017 р. на дії Шевченківського Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції в якій посилаючись на помилкове застосування головним державним виконавцем приписів п. 2 та п.5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" просить: визнати незаконними дії щодо винесення головним державним виконавцем Шевченківського Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції постанови "Про повернення виконавчого документа стягувачеві" від 22.12.2016 р. в виконавчому провадженні №47198164; визнати незаконною та скасувати постанову Шевченківсього Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції "Про повернення виконавчого документа стягувачеві" від 22.12.2016 р. в виконавчому провадженні №47198164.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.01.2017 скаргу прийнято до розгляду та розгляд скарги призначено на 13.02.2017.

У судове засідання 13.02.2017 з'явився уповноважений представник стягувача.

Уповноважені представники боржника та ВДВС у судове засідання 13.02.2017 не з'явились.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників відповідача (боржника) та ВДВС в судові засідання по розгляду скарги обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги те, що присутній у судовому засіданні 13.02.2017 представник стягувача (скаржника) проти розгляду скарги без участі уповноважених представників боржника та третьої особи не заперечували, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників вказаних осіб, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, судом враховано, що за приписами ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно зі ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Частиною 1 статті 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником, або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржувальної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Законодавцем передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно приписів ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

В силу ст.124 Конституції України та ст.115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби та регламентує порядок і особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України „Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Зокрема, згідно положень Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду, є постанова державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

При цьому Закон України "Про виконавче провадження" можливість оскарження всього виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа не передбачає.

Державним виконавцем Шевченківсього Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції 22.12.2016 було винесено постанову ВП № 47198164 про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою наказ Господарського суду м. Києва від 17.03.15 № 910/1736/15-г повернуто Приватному акціонерному товариству "Київський страховий дім" на підставі п. 2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на те, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, належного боржнику, не виявлено, кошти на арештованих рахунках відсутні, за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 225/Ветеринарна, 22, боржник не знаходиться, про що складено акт державного виконавця.

В обґрунтування поданої скарги скаржник (стягувач) посилається на порушення норм чинного законодавства України при винесенні постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ВП № 47198164 від 22.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Суд зазначає, що приписами п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно п.5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконачий документ також повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Відповідно до п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.12. № 512/5 повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання (крім випадку повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону, якщо таке повернення надалі є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження).

Частинами 1, 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом і Законом (ч.2 ст.11 Закону).

Приписами ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано особливості виконання рішень у разі відкриття кількох виконавчих проваджень щодо одного боржника.

Окрім того, судом не встановлено наявність в матеріалах виконавчого провадження, копії якого надані органом ВДВС та долучені судом до матеріалів справи, всіх документів, що підтверджують перевірку майнового стану боржника в межах саме виконавчого провадження № 47198164 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 17.03.15 у справі № 910/1736/15-г, а саме: запитів, документів, що підтверджують відсутність у боржника майна (довідки, інформації та ін.) та відповідей з банків, платіжних вимог тощо.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення Шевченківським ВДВС Полтавського МУЮ виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 17.03.15 у справі № 910/1736/15-г, а фактично вчинені ВДВС дії не мають жодного відношення до спірного виконавчого провадження № 47198164, суд доходить висновку про безпідставність застосування Шевченківським ВДВС Полтавського МУЮ п.п.2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" та повернення на вказаній підставі виконавчого документу без виконання оскаржуваною постановою від 22.12.2016 у ВП № 47198164.

Пунктом 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, за огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця Шевченківським ВДВС Полтавського міського управління юстиції ВП № 47198164 від 22.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність підстав для повернення виконавчого документа (наказу господарського суду міста Києва від 30.05.2014 у справі № 910/1736/15-г) стягувачеві на підставі п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", суд дійшов висновку про незаконність дій Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції щодо повернення виконавчого документа - наказу господарського суду міста Києва від 17.03.15 у справі № 910/1736/15-г стягувачу, отже вказана постанова від 22.12.2016 про повернення виконавчого документу стягувачу, винесена в межах виконавчого провадження № 47198164 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 17.03.15 у справі № 910/1736/15-г є такою, що підлягає скасуванню, вимоги скаржника - правомірними, а скарга стягувача (позивача) такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на дії Шевченківського Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції щодо винесення постанови ВП № 47198164 від 22.12.2016 про повернення виконавчого документа (наказу господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі № 910/1736/15) стягувачеві задовольнити.

2. Визнати незаконними дії Шевченківського Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції при винесенні головним державним виконавцем Постанови про повернення стягувачу виконавчого документа від 22.12.2016 в ВП № 47198164.

3. Визнати незаконною постанову державного виконавця Шевченківського Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ВП № 47198164 від 22.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Суддя М.О. Лиськов