КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа№ 910/10109/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Станіка С.Р.

За участю представників сторін:

від позивача: Яковенко В.В. - представник;

від відповідача: Герасименко Є.С. - представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o.

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 31.10.2016р.

у справі № 910/10109/16 (суддя О.В. Марченко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна"

до Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.), Республіка Польща, Семяновице Шльонскі

про визнання недійсним договорів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсними договорів від 08.02.2016 №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 та №D/5/2/2016 про відступлення права вимоги, укладених Товариством та Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.10.2016р. у справі № 910/10109/16 позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсним договір від 08.02.2016 №D/2/2/2016 про відступлення права вимоги, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" і Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.);

визнано недійсним договір від 08.02.2016 №D/3/2/2016 про відступлення права вимоги, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" і Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.);

визнано недійсним договір від 08.02.2016 №D/4/2/2016 про відступлення права вимоги, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" і Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.);

визнано недійсним договір від 08.02.2016 №D/5/2/2016 про відступлення права вимоги, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" і Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

На підставі рішення суду з Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.) підлягає стягненню з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" 5 512,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить припинити провадження у справі у зв'язку з непідсудністю спору господарським судам України, а у разі неприйняття рішення про припинення провадження у справі, зупинити провадження у справі № 910/10109/16 до закінчення в Окружному суді м. Катовіце у Республіці Польща розгляду справи за позовом Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" про визнання наявності юридичних відносин за договором про відступлення права вимоги. У разі відмови у зупиненні та припиненні провадження у справі № 910/10109/16, апелянт просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки справу було розглянуто та винесено остаточне рішення 31.10.2016 за відсутністю відповідача, не повідомленого належним місце та час засідання суду та відсутності належного підтвердження про вручення документів за кордоном.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідно до умов п.6.2. укладених договорів відступлення, усі правовідносини, розбіжності чи вимоги, що виникають із цих договорів, у тому числі пов»язані з їх недійсністю, регламентуються нормами чинного законодавства (правом) Республіки Польща.

Крім того, відповідно до п.6.5 договорів відступлення виконання цих договорів є адреса місця реєстрації Нового кредитора у Республіці Польща. У разі спору про недійсність цього договору - стороною, яка зобов»язана вчинити дії та сплатити кошти за умовами цього договору є Новий кредитор (Coveris Rigid Polska Sp z.o.o.) із місцезнаходженням у Республіці Польща. Апелянт зазнаває, що після укладення цих договорів первісний кредитор (ТОВ «Коверіс Рігід Україна») навпаки не повинен робити жодних дій щодо предмету цього договору.

Апелянт вважає, що навіть за українським процесуальним законодавством (якби сторони не обрали суд Польщі), спори щодо недійсності господарсько - правових договорів (правочинів) територіально підсудні судам за місцем знаходження відповідача - сторони, яка зобов'язана вчинити дії (оплатити кошти) - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o.

На думку апелянта, судом першої інстанції під час винесення ухвали про прийняття позовної заяви ТОВ «Коверіс Рігід Україна» порушено вимоги чинного законодавства, діючих міжнародно-правових договорів, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, щодо визначення підсудності господарським судам України справ з іноземним елементом.

Апелянт зазначає, що посилання позивача на те, що ОСОБА_6 як генеральний директор не мав повноважень на укладення договорів відступлення, оскільки у Статуті ТОВ «Коверіс Рігід Україна» містяться відповідні обмеження, не відповідають дійсності, оскільки п.11.7.8. цього Статуту не обмежує повноваження директора в частині укладення договорів, а лише встановлює обов'язок «подати такі документи на узгодження та схвалення учасником товариства». Статутом не встановлено жодних прав чи обов'язків учасників товариства, які стосувалися б «узгодження та схвалення» договорів.

Крім того, відповідно до п.10.2 Статуту вищим органом товариства є загальні збори учасників, які складаються з учасників або їх повноважних представників. Відповідно до Статуту до виключної компетенції загальних зборів не входить ні укладення договорів, ні їх узгодження (схвалення) чи підтвердження загальними зборами (п.п.10.10.1 - 10.10.14).

Згідно п. 11.4. Статуту генеральний директор вирішує усі питання діяльності за винятком тих, які належать до виключної компетенції Загальних зборів, навіть при укладенні договорів на суму, яка перевищує передбачену Статутом, ОСОБА_6 як директор діяв би в межах своїх повноважень, а тому такі договори не можуть бути визнані недійсними.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представником відповідача було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду справи в Окружному суді м. Катовіце у Республіці Польща за позовом Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. до ТОВ «Коверіс Рігід Україна» про визнання наявності юридичних відносин за договором про відступлення права вимоги.

Колегія, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, ухвалила - відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі, оскільки справа № 910/10109/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" до Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.), Республіка Польща, Семяновице Шльонскі про визнання недійсним договорів є первісною.

Крім того, представником позивача було заявлено клопотання про припинення провадження у справі № 910/10109/16 у зв»язку з непідсудністю даного спору господарським судам України.

Колегія, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, установила.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсними договорів від 08.02.2016 №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 та №D/5/2/2016 про відступлення права вимоги, укладених Товариством та Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

Відповідач під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції заперечив проти підсудності даної справи господарським судам України.

Договори про відступлення права вимоги від 08.02.2016 хоча і не містять реквізиту про місце їх укладення, однак вони були складені в Україні.

Пунктами 6.6. укладених договорів визначено, що договір укладено ... шляхом підписання примірників договору почергово: підписання первісним кредитором двох однакових примірників в Україні та направлення таких примірників новому кредитору для підписання у Республіку Польща. Дата укладення договору - це дата підписання договору останньою із сторін - новим кредитором у Республіці Польща», договори про відступлення права вимоги від 08.02.2016 укладалися виключно лише на території Україні, оскільки від ТОВ «Коверіс Рігід Україна» підписані перші сторінки договорів про відступлення права вимоги, на яких вже була надрукована дата їх укладення: 08.02.2016, і по змісту договорів ніде не вказані жодні інші дати їх підписання польською компанією Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o.

Крім того, важливою обставиною факту укладення договорів на території України також є той факт, що ТОВ «Коверіс Рігід Україна» не направляло взагалі на адресу Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o. в Республіці Польща підписаних договорів про відступлення права вимоги від 08.02.2016 та будь- якої іншої кореспонденції.

Стороною у договорах про відступлення права вимоги від 08.02.2016, яка зобов'язана вчинити дії є саме ТОВ «Коверіс Рігід Україна», яке повинне першим вчинити дії щодо передачі Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o. права вимоги до боржників, а обов'язок Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o. щодо пред'явлення вимоги до боржників, отримання грошових коштів та сплати ціни договорів на користь ТОВ «Коверіс Рігід Україна» є вторинним (похідним).

В зовнішньоекономічних договорах про відступлення права вимоги від 08.02.2016 сторони визначили, що усі правовідносини, розбіжності чи вимоги, що виникають із цього договору або пов'язані із нам, у тому числі, не виключно пов'язані із дійсністю, укладенням, виконанням, тлумаченням, порушенням, стягненням ... недійсністю цього договору ... підлягають вирішенню у загальному суді, за місцем реєстрації нового кредитора.

Однак, такого суді у Польщі, як загальний суд за місцем реєстрації нового кредитора», не існує.

Основи судової системи Польщі встановлені в розділі VIII Конституції Республіки Польщі.

Відправлення правосуддя в Польщі здійснюють Верховний Суд, загальні суди, адміністративні суди, а також військові суди.

Найбільш детально пристрій і компетенція судів визначаються наступними законами: Закон про устрій загальних судів від 27 липня 2001 р ., Закон про Верховний суд від 23 листопада 2002 р ., Закон про пристрій адміністративних судів від 25 липня2002 р ., Закон про адміністративне судочинство від 30 серпня 2002 р .

У Польщі діють наступні загальні суди: районні суди, створюється для однієї або для більшої кількості громад (gmin), в певних випадках може бути створено кілька районних судів у межах однієї громади; воєводські суди, створюється на території, що охоплює два районні суди; апеляційні суди, створюється на території, що охоплює два окружні суди. Підвідомчості зазначених судів відносяться всі питання кримінального, цивільного, сімейного права, а також питання соціального забезпечення, які на основі закону непідвідомчі іншим судам або органам позасудового характеру. У складі загальних судів діють спеціалізовані палати - у сімейних справах, по трудових справах і соціальних питань, у цивільних справах, палата з виконання покарань.

У польській судовій системі господарські (економічні) спори належать до компетенції палати у цивільних справах. Діяльність судів у цивільних справах регламентується Цивільно- процесуальним Кодексом Республіки Польщі.

У систему загальних судів Республіки Польщі входять: районні, воєводські та апеляційні суди. Районні суди є судами першої інстанції для розгляду кримінальних та цивільних справ. Районні суди створюються по одному для кожної громади або по одному на кілька громад одного воєводства. У рамках районних судів Міністерством юстиції Республіки Польщі можуть бути засновані трудові, сімейні, господарські суди. Конституція Республіки Польщі не відносить Верховний Суд до числа загальних судів.

Господарські (економічні) спори належать до підвідомчісті палат у цивільних справах. Палати у цивільних справах розглядають господарські (економічні) спори у колегіальному складі.

Враховуючи викладене, неможливо точно встановити, який саме суд в Польщі мав би розглядати даний спір.

Приписами ч. 3 ст. 2 Конвенції про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень, яка набула чинності для України з 10 січня 1961 року, передбачено: «Суд Договаривающегося Государства, если к нему поступает иск по вопросу, по которому стороны заключили соглашение, предусматриваемое настоящей статьей, должен, по просьбе одной из сторон, направить стороны в арбитраж, если не найдет, что упомянутое соглашение недействительно, утратило силу или не может быть исполнено».

Згідно з абз. 1, 2 п. 5 роз'яснень президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 N 04-5/608 «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» господарським судам слід враховувати, що сторони зовнішньоекономічного договору мають право передбачити у ньому або шляхом укладення окремої угоди (арбітражна умова, арбітражне застереження) передачу спорів, що виникають з такого договору, на вирішення третейського суду (постійно діючого або створеного для вирішення конкретного спору - ad hoc). Ця домовленість повинна чітко визначити, який саме орган вирішення спорів обрали сторони: Міжнародний комерційний арбітражний суд, Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України або інший третейський суд в Україні чи за кордоном. Господарський суд може порушити провадження зі справи у випадку наявності у зовнішньоекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода є недійсною або не може бути виконана.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що на дійсність арбітражного застереження безпосередньо впливає можливість виконання останнього сторонами, що, в свою чергу, безпосередньо залежить від вказівки правильної назви юрисдикційного органу або арбітражної інституції, яка буде розглядати спори.

Враховуючи, що в пунктах 6.2. Договорів про відступлення права вимоги від 08.02.2016, укладених між сторонами спору, в арбітражному застереженні вказана назва неіснуючої арбітражної установи - виконати такі арбітражні застереження в частині звернення до неіснуючої установи - неможливо.

Розділ XII Закону України «Про міжнародне приватне право» не встановлює заборону державним судам України приймати до свого провадження справи з іноземним елементом у випадку наявності пророгаційної угоди про розгляд справи в іноземному державному суді, в даному випадку сторони угоди не вказали конкретного іноземного суду.

Таким чином, оскільки договори про відступлення прав вимоги від 08.02.2016 були укладені в Україні, право вимоги виникло на підставі договорів, укладених між резидентами України, та їх виконання має здійснюватися на території України, арбітражна угода є такою, що її не можливо виконати, оскільки сторони не визначили конкретний суд (і встановити його неможливо) для вирішення спору, тому Господарський суд міста Києва законно прийняв позов до свого провадження та прийняв обгрунтоване рішення у справі, тому доводи апелянта щодо припинення провадження у справі є безпідставними.

Щодо суті спору слід зазначити наступне.

08.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" (первісний кредитор, далі - товариство) та Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.)Компанією (новий кредитор, далі - компанія) укладено Договір №D/2/2/2016 за умовами якого:

- боржник - Приватне акціонерне товариство "Лакталіс-Миколаїв" (54018, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Виноградна, буд. 2; ідентифікаційний код 23624594) (пункт 1.1 Договору №D/2/2/2016);

- договір поставки - договір поставки №PCK-L-0042 PAC, укладений 29.01.2014 Приватним акціонерним товариством "Лакталіс-Миколаїв" і Товариством (далі - Договір поставки №PCK-L-0042 PAC), з урахуванням усіх змін та доповнень, додатків, додаткових угод та будь-яких інших правочинів, що вносять зміни до нього (пункт 1.2 Договору №D/2/2/2016);

- заборгованість - грошовий борг (грошові зобов'язання) боржника внаслідок виконання боржником та первісним кредитором Договору поставки №PCK-L-0042 PAC, щодо усіх поставок (партій) товару від первісного кредитора до боржника, які були здійснені за Договором поставки №PCK-L-0042 PAC до укладення Договору №D/2/2/2016, строк оплати платежів (заборгованості) боржника за якими як настав на момент укладення Договору №D/2/2/2016, так і щодо тих платежів (заборгованості), строк оплати яких настане у майбутньому, поточна сума якого (боргу, грошових зобов'язань боржника) за поставка товару за Договором поставки №PCK-L-0042 PAC, що здійснені станом на 08.02.2016 складає 6 920 002,09 грн. без податку на додану вартість; вказане поняття також включає право вимоги у боржника, за умовами Договору поставки №PCK-L-0042 PAC, усіх інших можливих грошових вимог, які виникли, або виникнуть у майбутньому у боржника внаслідок виконання чи порушення Договору поставки №PCK-L-0042 PAC та існування, у тому числі, але не виключно, обов'язку оплати штрафів, пені, штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних (пункт 1.3 Договору №D/2/2/2016);

- для права вимоги заборгованості, що відступається за Договором №D/2/2/2016, сторони встановлюють ціну у сумі 238 392,76 євро; ціна за Договором №D/2/2/2016 є еквівалентною сумі заборгованості за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення Договору №D/2/2/2016: 29,027736 грн. за один євро (пункт 3.1 Договору №D/2/2/2016);

- строк оплати новим кредитором ціни за Договором №D/2/2/2016 на користь первісного кредитора складає 90 днів з моменту отримання новим кредитором коштів у сумі заборгованості від боржника внаслідок реалізації права вимоги заборгованості боржника (пункт 3.2 Договору №D/2/2/2016);

Договір №D/2/2/2016 набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами їх зобов'язань (пункт 4.1 Договору №D/2/2/2016).

08.02.2016 між Товариством (первісний кредитор) та Компанією (новий кредитор) укладено Договір №D/3/2/2016, за умовами якого:

- боржник - Приватне акціонерне товариство "Кременчуцький міськмолокозавод" (39600, м. Кременчук, вул. 40 Років Жовтня, буд. 14/69; ідентифікаційний код 00446782) (пункт 1.1 Договору №D/3/2/2016);

- договір поставки - договір поставки №SSD DD00039PU, укладений 01.06.2014 Приватним акціонерним товариством "Кременчуцький міськмолокозавод" і Товариством (далі - Договір поставки №SSD DD00039PU), з урахуванням усіх змін та доповнень, додатків, додаткових угод та будь-яких інших правочинів, що вносять зміни до нього (пункт 1.2 Договору №D/3/2/2016);

- заборгованість - грошовий борг (грошові зобов'язання) боржника внаслідок виконання боржником та первісним кредитором Договору поставки №SSD DD00039PU, щодо усіх поставок (партій) товару від первісного кредитора до боржника, які були здійснені за Договором поставки №SSD DD00039PU до укладення Договору №D/3/2/2016, строк оплати платежів (заборгованості) боржника за якими як настав на момент укладення Договору №D/3/2/2016, так і щодо тих платежів (заборгованості), строк оплати яких настане у майбутньому, поточна сума якого (боргу, грошових зобов'язань боржника) за поставка товару за Договором поставки №SSD DD00039PU, що здійснені станом на 08.02.2016 складає 2 641 741 грн. без ПДВ; вказане поняття також включає право вимоги у боржника, за умовами Договору поставки №SSD DD00039PU, усіх інших можливих грошових вимог, які виникли, або виникнуть у майбутньому у боржника внаслідок виконання чи порушення Договору поставки №SSD DD00039PU та існування, у тому числі, але не виключно, обов'язку оплати штрафів, пені, штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних (пункт 1.3 Договору №D/3/2/2016);

- для права вимоги заборгованості, що відступається за Договором №D/3/2/2016, сторони встановлюють ціну у сумі 91 007,48 євро; ціна за Договором №D/3/2/2016 є еквівалентною сумі заборгованості за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення Договору №D/3/2/2016: 29,027736 грн. за один євро (пункт 3.1 Договору №D/3/2/2016);

- строк оплати новим кредитором ціни за Договором №D/3/2/2016 на користь первісного кредитора складає 90 днів з моменту отримання новим кредитором коштів у сумі заборгованості від боржника внаслідок реалізації права вимоги заборгованості боржника (пункт 3.2 Договору №D/3/2/2016);

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами їх зобов'язань (пункт 4.1 Договору №D/3/2/2016).

08.02.2016 між Товариством (первісний кредитор) та Компанією (новий кредитор) укладено Договір №D/4/2/2016, за умовами якого:

- боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Данон Дніпро" (73000, м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 37; ідентифікаційний код 31489175) (пункт 1.1 Договору №D/4/2/2016);

- договір поставки - договір поставки №SSD DD00029PU, укладений 01.01.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю "Данон Дніпро" і Товариством (далі - Договір поставки №SSD DD00029PU), з урахуванням усіх змін та доповнень, додатків, додаткових угод та будь-яких інших правочинів, що вносять зміни до нього (пункт 1.2 Договору №D/4/2/2016);

- заборгованість - грошовий борг (грошові зобов'язання) боржника внаслідок виконання боржником та первісним кредитором Договору поставки №SSD DD00029PU, щодо усіх поставок (партій) товару від первісного кредитора до боржника, які були здійснені за Договором поставки №SSD DD00029PU до укладення Договору №D/4/2/2016, строк оплати платежів (заборгованості) боржника за якими як настав на момент укладення Договору №D/4/2/2016, так і щодо тих платежів (заборгованості), строк оплати яких настане у майбутньому, поточна сума якого (боргу, грошових зобов'язань боржника) за поставка товару за Договором поставки №SSD DD00029PU, що здійснені станом на 08.02.2016 складає 2 641 741 грн. без ПДВ; вказане поняття також включає право вимоги у боржника, за умовами Договору поставки №SSD DD00029PU, усіх інших можливих грошових вимог, які виникли, або виникнуть у майбутньому у боржника внаслідок виконання чи порушення Договору поставки №SSD DD00029PU та існування, у тому числі, але не виключно, обов'язку оплати штрафів, пені, штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних (пункт 1.3 Договору №D/4/2/2016);

- для права вимоги заборгованості, що відступається за Договором №D/4/2/2016, сторони встановлюють ціну у сумі 27 694,32 євро; ціна за Договором №D/4/2/2016 є еквівалентною сумі заборгованості за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення Договору №D/4/2/2016: 29,027736 грн. за один євро (пункт 3.1 Договору №D/4/2/2016);

- строк оплати новим кредитором ціни за Договором №D/4/2/2016 на користь первісного кредитора складає 90 днів з моменту отримання новим кредитором коштів у сумі заборгованості від боржника внаслідок реалізації права вимоги заборгованості боржника (пункт 3.2 Договору №D/4/2/2016);

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами їх зобов'язань (пункт 4.1 Договору №D/4/2/2016).

08.02.2016 між Товариством (первісний кредитор) та Компанією (новий кредитор) укладено Договір №D/5/2/2016, за умовами якого:

- боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Молочний Дім" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Харківська, 1В; ідентифікаційний код 31770165) (пункт 1.1 Договору №D/5/2/2016);

- договір поставки - договір поставки №01-11, укладений 01.01.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю "Данон Дніпро" і Товариством (далі - Договір поставки №01-11), з урахуванням усіх змін та доповнень, додатків, додаткових угод та будь-яких інших правочинів, що вносять зміни до нього (пункт 1.2 Договору №D/5/2/2016);

- заборгованість - грошовий борг (грошові зобов'язання) боржника внаслідок виконання боржником та первісним кредитором Договору поставки №01-11, щодо усіх поставок (партій) товару від первісного кредитора до боржника, які були здійснені за Договором поставки №01-11 до укладення Договору №D/5/2/2016, строк оплати платежів (заборгованості) боржника за якими як настав на момент укладення Договору №D/5/2/2016, так і щодо тих платежів (заборгованості), строк оплати яких настане у майбутньому, поточна сума якого (боргу, грошових зобов'язань боржника) за поставка товару за Договором поставки №01-11, що здійснені станом на 08.02.2016 складає 2 641 741 грн. без ПДВ; вказане поняття також включає право вимоги у боржника, за умовами Договору поставки №01-11, усіх інших можливих грошових вимог, які виникли, або виникнуть у майбутньому у боржника внаслідок виконання чи порушення Договору поставки №01-11 та існування, у тому числі, але не виключно, обов'язку оплати штрафів, пені, штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних (пункт 1.3 Договору №D/5/2/2016);

- для права вимоги заборгованості, що відступається за Договором №D/5/2/2016, сторони встановлюють ціну у сумі 32 642,56 євро; ціна за Договором №D/5/2/2016 є еквівалентною сумі заборгованості за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення Договору №D/5/2/2016: 29,027736 грн. за один євро (пункт 3.1 Договору №D/5/2/2016);

- строк оплати новим кредитором ціни за Договором №D/5/2/2016 на користь первісного кредитора складає 90 днів з моменту отримання новим кредитором коштів у сумі заборгованості від боржника внаслідок реалізації права вимоги заборгованості боржника (пункт 3.2 Договору №D/5/2/2016);

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами їх зобов'язань (пункт 4.1 Договору №D/5/2/2016).

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсними договорів, посилається на те, що спірні договори, які були підписані зі сторони Товариства ОСОБА_6 є недійсними, оскільки станом на 08.02.2016 ОСОБА_6 був усунутий від виконання обов'язків генерального директора Товариства.

Крім того, підпунктом 11.7.8 пункту 11.7 статуту Товариства встановлено обмеження для генерального директора щодо підписання договорів на суму, що перевищує 500 000 євро, тому укладення спірних договорів відбулося без попереднього узгодження і схвалення учасниками Товариства та з перевищенням повноважень генерального директора Товариства.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Судом встановлено, що 08.02.2016 ОСОБА_6 як генеральним директором Товариства і членами правління Компанії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підписано 4 (чотири) договори про відступлення права вимоги.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону ( ч.1, 3 ст. 92 ЦК України).

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності. (Абзац перший та четвертий п. 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Згідно рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 у справі №910/22847/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Інтерагротек" (далі - Підприємство) та Компанії "SIMAGRO" до Товариства про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАККОР Україна" (далі - ТОВ "ПАККОР Україна"; попередня назва Товариства), які оформлені протоколом від 30.05.2013; рішення засідання комісії про призначення генерального директора товариства 24.03.2014; усунення ОСОБА_6 з посади генерального директора товариства, у задоволенні позовних вимог компанії "SIMAGRO" відмовлено; позовні вимоги Підприємства задоволено частково; визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "ПАККОР Україна", які оформлені протоколом від 30.05.2013 №30-0514-1, в частині дати призначення на посаду генерального директора ТОВ "ПАККОР Україна" ОСОБА_6 - з 30.05.2013; визнано недійсним рішення Товариства від 24.03.2014, які оформлені протоколом №1 засідання комісії про призначення генерального директора Товариства.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 зі справи №910/22847/15; у задоволенні позовних вимог Підприємства відмовлено; позовні вимоги компанії "SIMAGRO S.R.O." задоволено частково; визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "ПАККОР Україна", які оформлені протоколом від 30.05.2013 №30-0514-1, рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлених у вигляді протоколу №1 засідання комісії про призначення генерального директора Товариства ОСОБА_6

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 набрала чинності 03.02.2016 та не оскаржувалась у касаційному порядку.

Протоколом загальних зборів учасників Підприємства (яке є учасником товариства) від 06.02.2016 №01-ГД/2016 вирішено усунути з 06.02.2016 ОСОБА_6 від виконання обов'язків генерального директора товариства.

Враховуючи викладене, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що станом на день підписання спірних договорів, тобто 08.02.2016, ОСОБА_6 не мав необхідних повноважень діяти від імені Товариства.

Крім того, абзацами шостим і восьмим пункту 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

В преамбулі договорів №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 і №D/5/2/2016 вказано: товариство у особі генерального директора ОСОБА_6, який діє на підставі статуту.

Таким чином, враховуючи, що договори №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 і №D/5/2/2016 містять умови про підписання їх особою, яка діє на підставі Статуту товариства, тому компанія на день підписання спірних договорів була ознайомлена із статутом товариства, зокрема, у частині, яка стосується відповідних повноважень генерального директора позивача, і знала про перевищення генеральним директором ОСОБА_6 своїх повноважень, покладних на нього статутом товариства.

Поряд з цим, відповідно до підпункту 11.7.8 пункту 11.7 статуту товариства генеральний директор товариства має право підписувати договори та здійснювати юридичні дії від імені товариства, видавати доручення, свідчити документи і платіжні доручення товариства, відкривати і закривати рахунки.

У випадках, коли сума одноразових (коротко строкових) договорів (угод) перевищує 100 000 євро та річних договорів (угод) на суму перевищує 500 000 євро, генеральний директор повинен подати такі документи на узгодження та схвалення учасникам Товариства.

Судом встановлено, що згідно з пунктами 3.1 спірних договорів для права вимоги заборгованості, що відступається за договорами №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 і №D/5/2/2016, сторони встановлюють ціну у сумі:

- 238 392,76 євро (пункт 3.1 Договору №D/2/2/2016);

- 91 007,48 євро (пункт 3.1 Договору №D/3/2/2016);

- 27 694,32 євро (пункт 3.1 Договору №D/4/2/2016);

- 32 642,56 євро (пункт 3.1 Договору №D/5/2/2016),

ціна за спірними договорами є еквівалентною сумі заборгованості за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення договорів №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 і №D/5/2/2016: 29,027736 грн. за один євро.

Разом з тим, пунктами 5.1 і 5.2 договорів №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 і №D/5/2/2016 встановлено, що: у випадку порушення первісним кредитором будь-якого із своїх зобов'язань за договором, та/або у разі вчинення первісним кредитором будь-яких дій, які матимуть наслідком нечинність (неправдивість, неістинність) вказаних в договорі тверджень і гарантій первісного кредитора, та/або дій, які ускладнять стягнення заборгованості з боржника - первісний кредитор зобов'язаний сплатити новому кредитору штраф у сумі 700 000 євро за кожен випадок (факт) порушення, та/або вчинення дії, яка матиме наслідком нечинність (неправдивість, неістинність) вказаних у договорі тверджень і гарантій первісного кредитора.

У випадку недійсності права вимоги заборгованості та/або відсутності заборгованості з будь-яких причин (у тому числі, але не виключно стягнення заборгованості з боржника первісним кредитором або іншими особами), одночасно: новий кредитор не зобов'язаний вплачувати первісному кредитору ціну договору; первісний кредитор зобов'язаний сплатити новому кредитору штраф у сумі 700 000 євро; первісний кредитор зобов'язаний відшкодувати новому кредитору усі понесені новим кредитором збитки, у тому числі, але не виключно, упущену вигоду, судові збори, оплату роботи юристів, представників, повірених тощо.

Таким чином, кожний із договорів №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 і №D/5/2/2016 був підписаний на суму більшу ніж 500 000 євро, без погодження і схвалення такого підписання учасниками товариства, а тому підписання спірних договорів є перевищенням повноважень, встановлених статутом товариства.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 і №D/5/2/2016 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому доводи апелянта в цій частині до уваги не приймаються.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а отже відповідно до статті 15 Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 , ратифікованою Україною 19.10.2000, судове рішення не може бути винесено, коли з дати направлення судом документів іноземному відповідачу не сплинув термін, щонайменше 6 місяців, і не було отримано будь-якого підтвердження через компетентні органи запитуваної держави.

Відповідно до статті 15 Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, суддя може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови:

а)документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією,

b)з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців,

c)не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Як вбачається з матеріалів справи, Господарським судом міста Києва було належним чином з дотриманням положень Конвенції та Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах через Міністерство юстиції України та Міністерство юстиції Польської Республіки направлено ухвалу про відкладення розгляду справи за 3 (три) місяці на дату 17.10.2016, яку було своєчасно було вручено компанії Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o.

Таким чином, відсутні правові підстави для застосування передбаченого Конвенцією про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах 6-місячного терміну, оскільки іноземним відповідачем було отримано повідомлення про судову справу проти нього, але він не скористався своїм правом участі в судовому засіданні.

З огляду на вимоги чинного в Україні господарського процесуального законодавства, яким визначено, що справа повинна бути розглянута в межах розумного строку, а сторони зобов'язані добросовісно користуватись наданими їм процесуальними правами, не порушуючи при цьому прав інших учасників судового процесу.

Господарським судом міста Києва належним чином були виконані вимоги міжнародно - правових договорів України щодо надіслання судових документів, а отже місцевий господарський суд мав всі підстави для постановлення остаточного судового рішення у справі за відсутності у судовому засіданні представника відповідача, якому було добре відомо про дату, час і місце судового розгляду та наявність повноважних представників в Україні.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія вважає, що спір судом першої інстанції розглянуто з дотриманням правил підсудності. Позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому доводи апеляційної скарги є повністю спростованими, підстав для скасування рішення не вбачається.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, в зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. на рішення Господарського суду м. Києва від 31.10.2016р. у справі № 910/10109/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 31.10.2016р. у справі № 910/10109/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10109/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.Г. Майданевич

С.Р. Станік