номер провадження справи 5/7/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017 Справа № 908/41/17

За позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого структурного підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133)

До відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення 983,66 грн.

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: Нинюк Л.О., довіреність №НВА530096 від 08.12.2016 р.;

Від відповідача: не з'явився.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

10.01.2017 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого структурного підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 821,94 грн.

Ухвалою суду від 10.01.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/41/17, справі присвоєно номер провадження - 5/8/17, розгляд якої призначено на 06.02.2017 р.

У судовому засіданні 06.02.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

За письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи відбувався без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.10.2013 р. між сторонами укладено договір № 25Т-13 на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, за умовами якого позивач зобов'язався відпустити відповідачу (споживачу) теплову енергію в об'ємах: 0,007Гкал/год витрати тепла та 0,09 т/год витрати води, з параметрами теплоносія відповідно до температурного графіка теплової мережі, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати спожиту теплову енергію по встановлених тарифах в строки, передбачені договором (п. 1.1 та 1.2 Договору). Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються споживачем по факту відпущеної теплової енергії на підставі оформлених двосторонніх актів про відпущену теплову енергію відповідно до діючого в звітний період тарифу на теплову енергію. По закінченню звітного місяця між споживачем та Теплопостачальною організацією підписуються двосторонні акти про відпуск теплової енергії в строк, встановлений п. 3.2.23 даного договору (п. 6.1 Договору). Позивачем виконано зобов'язання за договором, відпущено теплову енергію у визначеному договором об'ємі та сторонами підписані акти про надання послуг за жовтень, листопад, грудень 2014 року, березень 2015 року на загальну суму 542,70 грн.. Відпущена на виконання умов договору позивачем теплова енергія за жовтень, листопад, грудень 2014 року, березень 2015 року відповідачем залишилась не оплачена, що призвело до утворення у останнього заборгованості в сумі 542,70 грн. Зазначає, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді передбачених законом та договором санкцій.

31.01.2017 р. представником позивача на підставі ст. 22 ГПК України, подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 542,70 грн. заборгованості за договором на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії №25Т-13 від 25.10.2013 р.; 97,68 грн. - пені; 37,98 грн. - штрафу; 272,82 грн. - інфляційних втрат; 32,48 грн. - 3% річних, всього на загальну суму 983,66 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заява представника позивача про збільшення позовних вимог з урахуванням вимог ст. 22 ГПК України прийнята судом до розгляду.

Відповідач у судове засідання 06.02.2017 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву та документи, витребувані ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.01.2017 р. відповідачем не надано. Про дату, час та місце призначеного судового засідання відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення на його адресу відповідної ухвали. Своїм правом бути присутнім у судовому засіданні відповідач не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам, прокурору, якщо він є заявником, за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до підпункту 3.1. пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18) місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

В п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 зазначено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на час розгляду справи, відповідно до якого місцезнаходженням Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1, листування з відповідачем здійснювалось саме за зазначеною адресою.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Надання відзиву та документів, що підтверджують заперечення проти позову, є не обов'язком, а правом відповідача, в чому вбачається прояв принципу диспозитивності.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони мають право брати участь у господарських засіданнях. Оскільки зміст норми не передбачає обов'язку сторін брати участь в судових засіданнях, нез'явлення повноважних представників сторін в судові засідання є реалізацією процесуального права сторони.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2013 р. між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого структурного підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (Теплопостачальною організацією, позивачем у справі) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (споживачем, відповідачем у справі) було укладено договір № 25Т-13 на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, за умовами якого теплопостачальна організація зобов'язалася відпустити споживачу теплову енергію в об'ємах визначених у Додатку №1: 0,007Гкал/год витрати тепла та 0,09 т/год витрати води, з параметрами теплоносія відповідно до температурного графіка теплової мережі, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати спожиту теплову енергію по встановлених тарифах в строки, передбачені цим договором (п. 1.1 та 1.2 Договору).

Теплова енергія відпускається Споживачу в об'ємах згідно Додатку №1 до Договору на потреби опалення - протягом року, з моменту укладення даного договору (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 3.2.4 Договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в об'ємах та в строки, передбачені договором.

Відповідно до п. 6.1 Договору, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються споживачем по факту відпущеної теплової енергії на підставі оформлених двосторонніх актів про відпущену теплову енергію відповідно до діючого в звітний період тарифу на теплову енергію, визначену як сума:

- тарифу на виробництво теплової енергії (затверджений Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕУ) №47 від 24.01.2013 р.) в розмірі 34,88 грн. за Гкал (без ПДВ) та 41,86 грн. за 1 Гкал (з ПДВ).

- тарифу на транспортування теплової енергії (затверджений рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради №277 від 15.09.2010 р.) в розмірі 11,56 грн. за 1 Гкал (без ПДВ) та 13,87 грн. за 1 Гкал (з ПДВ).

- тариф на постачання теплової енергії - набуде чинності в установленому діючим законодавством порядку.

Згідно п. 6.3 Договору по закінченню звітного місяця між споживачем та Теплопостачальною організацією підписуються двосторонні акти про відпуск теплової енергії, що включають вартість виробництва, транспортування та постачання теплової енергії в строк, встановлений п. 3.2.23 даного договору.

Пунктом 3.2.23 Договору передбачено, що по закінченню звітного місяця споживач зобов'язаний підписати наданий нарочно з боку Теплопостачальної організації акт про відпуск та транспортування теплової енергії в 3-х примірниках на протязі 2-х робочих днів з моменту одержання та 2 примірника актів повернути на адресу Теплопостачальної організації з обов'язковою відміткою на актах про одержання податкової накладної. У випадку не підписання актів в 2-денний строк без поважних причин (відсутність вмотивованої відмови), Теплопостачальна організація припиняє відпуск теплової енергії.

Відмова споживача від підписання актів не звільняє його від оплати у встановленому порядку (п. 3.2.24 Договору).

Оплата за відпущену теплову енергію, враховуючи транспортування та постачання теплової енергії, здійснюється споживачем щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Теплопостачальної організації (п. 6.4 Договору).

Згідно із п. 10.1 Договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання споживачем та Теплопостачальною організацією. Строк дії даного договору - протягом календарного року, у якому кладений договір. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до припинення строку його дії жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

На підтвердження виконання умов договору № 25Т-13 від 25.10.2013 р. позивачем надано підписані сторонами акти про надання послуг: № 102/10 від 31.10.2014 р. на суму 0,28 грн., № 101/10 від 31.10.2014 р. на суму 15,77 грн., № 100/10 від 31.10.2014 р. на суму 59,46 грн., № 100/11 від 31.11.2014 р. на суму 118,92 грн., № 101/11 від 31.11.2014 р. на суму 31,54 грн., № 102/11 від 31.11.2014 р. на суму 0,55 грн., № 101/12 від 31.12.2014 р. на суму 31,54 грн., № 100/12 від 31.12.2014 р. на суму 118,92 грн., № 102/12 від 31.12.2014 р. на суму 0,55 грн., № 101/03 від 31.03.2015 р. на суму 32,09 грн., № 102/03 від 31.03.2015 р. на суму 0,55грн., № 100/03 від 31.03.2015 р. на суму 132,53 грн., всього на загальну суму 542,70 грн.

В порушення умов договору зазначені акти відповідачем сплачені не були.

Позивачем неодноразово направлялись претензії на адресу відповідача з вимогою сплатити кошти за договором № 25Т-13 від 25.10.2013 р. за відпущену теплову енергію, зокрема претензія №28-23/2375 від 30.01.2015 р., претензія №28-23/5014 від 27.02.2015 р., претензія №28-23/12926 від 22.05.2015 р., претензія №28-23/15618 від 26.06.2015 р. Доказів надання відповіді на вказані претензії суду не надано.

Позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором № 25Т-13 на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії від 25.10.2013 р. (за актами про надання послуг за жовтень, листопад, грудень 2014 року, березень 2015 року) в розмірі 542,70 грн. основного боргу; 97,68 грн. пені; 37,98 грн. штрафу; 272,82 грн. інфляційних втрат; 32,48 грн. - 3% річних, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

У статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору № 25Т-13 від 25.10.2013 р. сторонами підписано акти про надання послуг: № 102/10 від 31.10.2014 р. на суму 0,28 грн., № 101/10 від 31.10.2014 р. на суму 15,77 грн., № 100/10 від 31.10.2014 р. на суму 59,46 грн., № 100/11 від 31.11.2014 р. на суму 118,92 грн., № 101/11 від 31.11.2014 р. на суму 31,54 грн., № 102/11 від 31.11.2014 р. на суму 0,55 грн., № 101/12 від 31.12.2014 р. на суму 31,54 грн., № 100/12 від 31.12.2014 р. на суму 118,92 грн., № 102/12 від 31.12.2014 р. на суму 0,55 грн., № 101/03 від 31.03.2015 р. на суму 32,09 грн., № 102/03 від 31.03.2015 р. на суму 0,55грн., № 100/03 від 31.03.2015 р. на суму 132,53 грн., всього на загальну суму 542,70 грн.

Враховуючи умови договору № 25Т-13 визначені сторонами (оплата здійснюється до останнього числа місця, наступного за звітним), граничним строком оплати наданих послуг за грудень за жовтень 2014 р. є 30.11.2014 р., за листопад 2014 р. - 31.12.2014 р., за грудень 2014 р. - 31.01.2015 р., за березень 2015 р. - 29.04.2015 р.

Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором № 25Т-13 від 25.10.2013 р. належним чином на виконав, оплату за жовтень, листопад, грудень 2014 року, березень 2015 року не здійснив, чим порушив умови договору.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором. За невиконання або неналежне виконання сторонами зобов'язань за Договором винна сторона відшкодовує іншій заподіяні збитки. Відшкодування збитків не звільняє від виконання зобов'язань за цим Договором (п.7.1 Договору).

Відповідач позовні вимоги не спростував, доказів належного виконання договірних зобов'язань по сплаті заборгованості у встановленому порядку не надав. Акти про надання послуг за жовтень, листопад, грудень 2014 року, березень 2015 року відповідачем прийняті, підписані та скріплені печатками сторін договору. Розрахунок заборгованості відповідає умовам договору та письмовим доказам, які надані позивачем і містяться у матеріалах справи.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" суми 542,70 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім вимоги про стягнення основного боргу, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 97,68 грн. пені, 37,98 грн. штрафу, 32,48 грн. - 3% річних, 272,82грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання", вбачається, що кредитор вправі вимагати, в т.ч. в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, як разом зі сплатою суми боргу, так і окремо від неї.

Згідно з розрахунками позивача відповідачу нараховано 3 % річних за жовтень 2014 року (період нарахування з 30.11.2014 р. по 06.02.2017 р.) у розмірі 4,97 грн., за листопад 2014 року (період з 31.12.2014 р. по 06.02.2017 р.) у розмірі 9,54 грн., за грудень 2014 року (період з 31.01.2015 р. по 06.02.2017 р.) у розмірі 9,16 грн., за березень 2015 року (за період з 30.04.2015 р. по 06.02.2017 р.) у розмірі 8,84 грн. Розрахунки 3% річних, надані позивачем, є вірними та відповідають нормам чинного законодавства.

Згідно з розрахунком позивача відповідачу нараховано втрати від інфляційні за жовтень, листопад, грудень 2014 року, березень 2015 року в розмірі 272,82 грн.

Судом встановлено, що позивачем при нарахуванні індексу інфляції за актами про надання послуг за жовтень 2014 року на загальну суму 75,51 грн. застосовано сукупний індекс споживчих цін у грудні 2014 року у розмірі 103,5%, однак згідно повідомлення Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) у грудні 2014 року порівняно з листопадом становив 103,0%. Судом здійснено власний перерахунок індексу інфляції актів надання послуг за жовтень 2014 року на загальну суму 75,51 грн. за допомогою комп'ютерної програми "Законодавство", згідно якого інфляційне збільшення суми боргу становить 49,73 грн. Розрахунки позивача за актами про надання послуг за листопад, грудень 2014 року та березень 2015 року є вірними та відповідають нормам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, розмір інфляційних нарахувань за жовтень, листопад, грудень 2014 року, березень 2015 року, що підлягають стягненню з відповідача становить 255,43 грн.

Крім того, внаслідок прострочення відповідачем оплати послуг за договором, позивач просить стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 пеню за жовтень, листопад, грудень 2014 року та березень 2015 року на загальну суму 97,68 грн., а саме: 13,59 грн. за період з 30.11.2014 р. по 28.05.2015 р.; 27,18 грн. за період з 31.12.2014р. по 28.06.2015 р.; 27,18 грн. за період з 31.01.2015 р. по 29.07.2015 р.: 29,73 грн. за період з 30.04.2015 р. по 26.10.2015 р. та штраф у розмірі 37,98 грн.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 343 ГК України.

Відповідно до п. 6.5 Договору, при несвоєчасній оплаті споживачем за спожиту теплову енергію, враховуючи транспортування та постачання теплової енергії, споживач сплачує теплопостачальній організації пеню у розмірі 0,1% від підлягаючої сплаті суми за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів - додатково сплачує штраф в розмірі 7% зазначеної вартості (згідно статті 231 ГК України). Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Судом перевірено правильність нарахування пені, штрафу та встановлено, що розрахунок здійснено позивачем вірно, пеню нараховано по кожному акту про надання послуг окремо, пеня підлягає задоволенню в сумі заявленій до стягнення - 97,68 грн., штраф у сумі 37,98 грн.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 33 ГПК України, не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним своїх зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, п/р 8560 в ПАТ "Дельта Банк", м. Енергодар, МФО 380236) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого структурного підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, , п/р №1241 в ПАТ АБ "Укргазбанк", МФО 320478) заборгованість за договором на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії №25Т-13 від 25.10.2013 р. у розмірі 542 (п'ятсот сорок дві) грн. 70 коп., пеню в розмірі 97 (дев'яносто сім) грн. 68 коп., штраф в розмірі 37 (тридцять сім) грн. 98 коп., інфляційних втрат 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. 43 коп., 3% річних в розмірі 32 (тридцять дві) грн. 48 коп., судовий збір у розмірі 1 353 (одна тисяча триста п'ятдесят три) грн. 64 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 10.02.2017.