ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" січня 2017 р.Справа № 916/70/17

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Місто Банк" про стягнення 18 091,73 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 05.01.2017р. Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Місто Банк" про стягнення 646,79 Євро, що еквівалентно 18 091,73 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.01.2017 року було порушено провадження у справі № 916/70/17 з призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

25.01.2017р. до господарського суду Одеської області від позивача по електронній пошті надійшло клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами без участі представника позивача.

В судовому засіданні 25.01.2017р. представником відповідача було надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що заявлені до стягнення кошти були списані позивачем з рахунку відповідача.

30.01.2017 року після повернення з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

17 липня 2001 року між комерційним банком «Хрещатик», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» (надалі - ОСОБА_2) та комерційнім банком «Місто Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Місто Банк» (надалі - ОСОБА_2) уклали угоду № 07-27/1 про встановлення кореспондентських відносин (надалі - Угода).

Відповідно до п.1.2., п. 3.1.1. Угоди, для проведення розрахунків ОСОБА_2 відкрив ОСОБА_2 кореспондентській рахунок та зобовязався вести рахунок ОСОБА_2 та виконувати операції за його дорученням.

Згідно п.п. 3.2.1., 3.2.4. Угоди, ОСОБА_2 зобовязався давати доручення банку на проведення операцій по рахунку та сплачувати комісійні Банку за послуги по обслуговуванню, які надає ОСОБА_2, відповідно до діючих Тарифів.

За умовами п. п. 6.1., 6.2. Угоди, дана Угода набуває чинності з моменту її підписання обома сторонами та діє до кінця поточного року; якщо кожна із сторін не заявить про своє бажання розірвати Угоду не пізніше як за один місяць до закінчення терміну її дії, Угода автоматично пролонгується на наступний календарний рік.

Відповідно до п. 2.10. Угоди за виконання доручень ОСОБА_2 утримує комісій відповідно до діючих тарифів Банку.

Статтею 2 Тарифів ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» по обслуговуванню банків-кореспондентів (резидентів), затвердженими постановою правління ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» від 23.04.2009р. №836 зі змінами та доповненнями, визначено, що комісія третього банку сплачується банком кореспондентом додатково.

За період з 08.02.2016р. по 31.03.2016р. Банк виконав 26 платіжних інструкцій ОСОБА_2 через систему SWIFT.

Банк свої зобовязання виконав, здійснив переказ коштів у системі SWIFT за платіжний дорученнями ОСОБА_2, проте ОСОБА_2 свої зобовязання зі сплати комісії не виконує, листи Банку не відповідає.

Протягом квітня-травня 2016. до Банку надійшла комісія за виконання даних інструкцій через систему SWIFT від третього банку-кореспондента Німецького банку Deutsche Bank AG. Проте, списати дану комісію з рахунку ОСОБА_2 відповідно до умов Угоди було неможливо з підстав того, що 05.04.2016 року відповідно до постанови Правління НБУ №234 «Про віднесення ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 05.04.2016року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

На виконання вищезазначеного рішення було розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 05.04.2016р. до 04.05.2016р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» ОСОБА_3

За приписами п. 4. ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

У звязку із дією вищезазначеної норми, комісії за угодою залишились непогашеними.

14 вересня 2016 року позивачем на адресу кореспондента було направлено лист із реквізитами для сплати комісійної винагороди у сумі 646,79 EUR. Проте комісія сплачена не була, відповіді на лист надано було.

22.11.2016р. позивачем на адресу кореспондента було направлено чергового листа вих.№2-9/11474 вимогою погасити заборгованість, попереджено його про стягнення даної заборгованості у судовому порядку. Проте відповіді на даний лист також отримано не було, заборгованість не погашена.

З наведених підстав Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Місто Банк" про стягнення 646,79 Євро, що еквівалентно 18 091,73грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правовідносини між сторонами склались на підставі укладеної між ними 17 липня 2001 року угоди про встановлення кореспондентських відносин № 07-27/1.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

На виконання умов угоди банк свої зобовязання виконав, здійснив переказ коштів у системі SWIFT за платіжний дорученнями кореспондента.

Вказані відомості підтверджуються наявними в матеріалах справи, копіями документів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, враховуючи вищезазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 646,79 Євро, що еквівалентно 18 091,73 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню судом у повному обсязі.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Згідно статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Місто Банк" про стягнення 18 091,73 грн. задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Місто Банк" (65009, Одеська область, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 11; ) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" (01001, м.Київ, вул.Хрещатик, буд. 8-А; ) заборгованість зі сплати комісії у розмірі 646,79 Євро, що еквівалентно 18 091 /вісімнадцять тисяч девяносто одна/ грн. 73 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 /одна тисяча сімдесят вісім/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 06 лютого 2017 р.

Суддя Ю.О. Зайцев