РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Справа № 913/1369/16

Провадження №7/913/1369/16

Господарський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Тацій О.В.,

за участю секретаря судового засідання помічника судді Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця», м. Дніпро до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення штрафу у сумі 49765 грн.

У засіданні брали участь:

Від позивача ОСОБА_2, довіреність № 2515 від 02.12.2016, НОМЕР_1.

Від відповідача представник не прибув.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (далі ПАТ «Алчевський металургійний комбінат»), в обґрунтування якого зазначено, що 11.07.2016 відповідачем за залізничною накладною № 49407398 зі станції Комунарськ Донецької залізниці на станцію Запоріжжя-Ліве ОСОБА_1 залізниці у вагоні № 53572020 було відправлено вантаж - «Сталь листова, не поіменована в алфавіті». При проведені зважування зазначеного вагону на станції Запоріжжя-Ліве ОСОБА_1 залізниці 14.07.2016 було встановлено невідповідність маси вантажу, встановленої відправником, про що складено комерційний акт. Розмір провізної плати, зазначеної в накладній № 49407398 складає 9953 грн. Оскільки чинним законодавством передбачена відповідальність за неправильно зазначені у накладній масі вантажу, відповідачем нараховано штраф за вказані порушення у розмірі пяти провізних плат, що складає 49765 грн., яку останній просить стягнути з відповідача.

Вказану позовну заяву 19.12.2016 розподілено судді Тацій О.В. відповідно до вимог ст.2-1 ГПК України.

19.12.2016 ухвалою судді Господарського суду Луганської області було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.01.2017.

05.01.2017 розгляд справи було відкладено на 24.01.2017 у звязку з неявкою представників сторін та невиконання останніми вимог ухвали суду щодо надання доказів.

24.01.2017 розгляд справи відкладено на 09.02.2017 у звязу з неявкою у судове засідання представника відповідача.

В судове засідання 09.02.2017 зявився представник позивача, в якому позовові вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача правом на участь у судовому засіданні не скористався, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення на імя ПАТ «Алчевський металургійний комбінат».

Разом з тим, відповідач до відділу документального забезпечення суду подав відзив на позовну заяву від 20.01.2017 № 026-87/2 (вх. №472/17 від 23.01.2017), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця», а також відповідачем надано клопотання № 026-87/3 від 20.01.2017 (вх. № 94-86/17 від 23.01.2017) про зменшення штрафу, який вимагає стягнути позивач та відстрочити виконання рішення суду до 31.03.2017.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи у липні 2016 року відправником ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» за залізничною накладною № 49407398 зі станції Комунарськ Донецької залізниці на станцію Запоріжжя-Ліве ОСОБА_1 залізниці у вагоні № 53572020 було відправлено вантаж - «Сталь листова, непоіменована в алфавіті» (а.с.13). Відповідно до накладної нанесене узбережне маркування білою краскою однією поперечною полосою методом пензлем.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За правилами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Наведена норма свідчить про те, що залізниця не зобовязана перевіряти дані, зазначені у накладних, фактичним даним при прийнятті вантажу до перевезення.

При проходженні вагону № 53572020 через станцію Запоріжжя-Ліве ОСОБА_1 залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України було проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу, вказана відправником у зазначеному вагоні не відповідає масі вантажу, встановленої на станції Запоріжжя-Ліве, а саме: маса вантажу вагону № 53572020, що зазначена у накладній № 49407398 складає 68048 кг, тоді як маса нетто при перевірці складає 63650 кг, таким чином різниця склала 4398 кг. За фактом даного порушення станцією Запоріжжя ОСОБА_1 залізниці 14.07.2016 було складено комерційний акт РА № 014027/913 (а.с.14)., в якому також зазначено, що завантаження здійснено нижче рівня бортів 150 см, у два штабеля, на вантаж нанесено маркування білою краскою однією поперечною полосою у двох місцях, що відповідає перевізному документові; маркування не порушено; в технічному відношенні вагон справний, двері відсутні, люки зачинені.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083) передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Переважування вантажу у вагоні № 53572020 проводилось на вагонних вагах ст. Запоріжжя-Ліве, повірених 01.02.2016 (а.с.17).

Під час розгляду справи відповідачем до відділу документального забезпечення господарського суду 23.01.2017 було подано відзив на позовну заяву від 20.01.2017 № 026-87/2, в якому останній посилається на те, що при заповненні накладної № 49407398 маса вантажу 68048 кг була отримана розрахунковим шляхом, оскільки замовлення від покупця передбачало відправлення товару саме по теоретичній вазі. А при переважуванні вагону № 53572020 позивачем не було викликано представника відповідача, що позбавило його можливості особисто переконатися в дотриманні технології зважування.

Проте, положення пункту 22 Правил видачі вантажів (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083) не містить приписів імперативного характеру.

Статтею 37 Статуту залізниць України встановлено, що вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах.

Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо).

Стосовно спірного вантажу норми діючого законодавства дозволяють здійснювати перевірку його маси шляхом зважування.

У п. 3.18 розяснень Президії Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею від 29.05.2002 № 04-5/601 зазначено, що якщо у пункті відвантаження масу вантажу визначено шляхом зважування, а у пункті одержання - за обміром або навпаки, то у вирішенні спорів, пов'язаних з недостачею вантажу, слід виходити з того, що зважування є більш точним способом визначення маси вантажу.

Можливість визначення маси певних вантажів шляхом обміру, розрахунковим методом або умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд.

Однак, враховуючи викладені висновки, залізниця, користуючись правом, визначеним ст. 24 Статуту залізниць України, під час перевірки на станціях не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб. При цьому обовязкове повідомлення представника відправника для переважування та складання відповідного акту норми чинного законодавства не вимагають. А посилання відповідача на ненадання позивачем необхідних документів для обєктивної оцінки переважування вагону спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Вказані обставини підтверджують факт неправильного зазначення маси вантажу відправником - Публічним акціонерним товариством «Алчевський металургійний комбінат» у відповідних графах накладної № 49407398.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п. 1.1. розділу 4 "Правила оформлення перевізних документів", затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (далі за текстом - Правила № 765/19503), а також ст. 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Накладна згідно з Правилами № 765/19503 може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно п. 2.1 та п. 2.2 Правил 765/19503 відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту залізниць України та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644 (далі за текстом Правила № 861/5082), визначається відправником.

Згідно ст. 122 Статуту залізниць України підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст. 129 Статуту.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що акти загальної форми та комерційні акти складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Провізна плата вантажу визначається на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317 та за залізничною накладною № 49407398 її розмір складає 9953 грн.

Згідно п. 28 Правил № 861/5082 вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену в накладній масу вантажу з відправника стягується штраф в розмірі пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Представник відправника своїм підписом підтвердив правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п 2.3 Правил № 765/19503, а саме: у графі «Правильність внесених відомостей підтверджую» відправник 11.07.2016 поставив електронний цифровий підпис (а.с.13).

У звязку з наведеним порушенням позивач нарахував штрафну санкцію, встановлену чинним законодавством, яка складає 49765 грн. (9953 грн. х 5 = 49765 грн.).

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та неспростовними відповідачем.

Разом з тим, відповідачем до господарського суду 23.01.2017 надано клопотання від 20.01.2017 № 026-87/3, за яким останній просить зменшити розмір штрафу та відстрочити виконання рішення до 31.03.2017, посилаючись на ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Свої вимоги Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат» обґрунтовує звітом про фінансовий стан на 30 вересня 2016 року, звітом про сукупний дохід за 9 місяців 2016, листом служби безпеки України від 15.08.2014 № 16/3977, тимчасовими обмеженнями щодо перевезень від 02.09.2016 та актами розслідування аварії (а.с.58-84).

Відповідно до ст.ст.230, 233 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання; у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм законодавства зменшенню підлягають штрафні санкції, встановлені як за згодою сторін, так і законом.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Позивач не зазнав збитків від неправильного зазначення маси вантажу (яка є фактично меншою, ніж вказано в накладній).

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Застосування положень п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та встановлення, при цьому, розміру зменшення є правом суду, та застосовується ним виходячи з обставин справи та внутрішнього переконання суду щодо встановлення достатнього розміру неустойки, що підлягає стягненню.

Так, вказана процесуальна норма разом з нормою ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України застосовуються на розсуд суду першої інстанції, який розглядає спір.

Викладене щодо можливості зменшення судом на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України штрафу, передбаченого ст. 122 Статуту залізниць України, відповідає правовій позиції Вищого господарського суду України, наведеній у постановах від 06.03.2008 по справі №13/544, від 31.07.2008 по справі № 17/23, від 13.03.2008 по справі № 1/594, тощо.

За таких обставин, приймаючи до уваги ступінь виконання зобовязання відповідачем, його майновий стан, відсутність завдання зазначеним правопорушенням позивачу будь-яких збитків або настання негативних наслідків, суд реалізує своє право на зменшення розміру штрафних санкцій, застосованих позивачем відповідно до ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України, до суми 29859 грн.

На підставі викладеного, господарський суд визнає позов обґрунтованим повністю, але вважає за можливе зменшити розмір штрафу, у звязку з чим позов слід задовольнити частково у розмірі 29859 грн., у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Така ж правова позиція про необхідність відмови у задоволенні вимог про стягнення решти штрафних санкцій у звязку зі зменшенням розміру заявлених до стягнення санкцій наведена у п. 9.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 6 «Про судове рішення».

Судові витрати у розмірі 1378 грн. 00 коп. покладаються на відповідача у справі відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у звязку з обґрунтованістю вимоги позивача про стягнення суми штрафу.

Що стосується клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення зі сплатою стягненої суми до 31.03.2017, то слід зазначити наступне.

Згідно п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підпунктом 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Згідно п. 7.2 п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У звязку з проведенням на території м. Алчевська Луганської області антитерористичної операції, обставини які склались в сукупності потягли за собою призупинення виробництва.

Відповідно до звіту про фінансові результати роботи Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" за 9 місяців 2016 року відповідач має збитки на суму 6 582 750 тис. грн., а згідно балансу на 30.09.2016 має заборгованість з оплати праці в сумі 41 658 тис. грн.

За інформацією Державної фіскальної служби України станом на 16.01.2017 Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" не має заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів.

Господарський суд вважає, що вказані відповідачем обставини безпосередньо вплинули на господарську діяльність підприємства відповідача та його фінансовий стан.

Враховуюче викладене, господарський суд вважає можливим задовольнити клопотання відповідача і надати відстрочку виконання рішення (разом з судовим збором) до 31.03.2017.

Керуючись ст.ст. 551, 908, 909 Цивільного кодексу України; ст.ст. 230, 233 Господарського кодексу України; ст.ст. 2, 5, 6, 23, 24, 37,122, 129 Статуту залізниць України; ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () в особі регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» (; р/р 107 АБ «Експрес-Банк», МФО 322959, ) штраф у сумі 29859 грн. (двадцять девять тисяч вісімсот пятдесят девять гривень) витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Відстрочити виконання рішення до 31.03.2017.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2017.

Суддя О.В. Тацій