ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 лютого 2017 р. Справа № 902/34/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Тростянецький м'ясокомбінат", м.Івано-Франківськ

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ладижин, Вінницька область

про стягнення 15 688 грн 23 коп.

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача: Шевчук Олеся Іванівна, довіреність № б/н від 01.02.2017 р., паспорт серії НОМЕР_1 виданий Тростянецьким РС УДМС України у Вінницькій області 27.03.2013 р.

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Публічним акціонерним товариством "Тростянецький м'ясокомбінат" заявлено позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 15 688 грн 23 коп. заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором поставки товару № 05/10 від 05.10.2015 р., з яких 9 522 грн 39 коп. боргу, 4 427 грн 27 коп. пені, 355 грн 72 коп. 3 % річних, 1 352 грн 85 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 13.01.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/34/17 та призначено до розгляду на 08.02.2017 р.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав, хоча про дату, час і місце розгляду справи останній повідомлявся належним чином - ухвалою суду від 13.01.2017 р., яка отримана ним про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення за № 581.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні 08.02.2017 р. у межах дня судом оголошувалась перерва по закінченні якої представником Публічного акціонерного товариства "Тростянецький м'ясокомбінат" подано заяву від 08.02.2017 р. (вх. 06-52/1167/17 від 08.02.2017 р.) про відмову від позову в частині стягнення 4 427 грн 27 коп. пені за період з 12.10.2015 р. по 28.12.2016 р., 355 грн 72 коп. 3 % річних та 1 352 грн 85 коп. інфляційних втрат за період з 12.10.2015 р. по 30.11.2016 р.

Вказана заява приймається судом до розгляду, як така, що не суперечить приписам ст.22 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

05.10.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Тростянецький м'ясокомбінат" (надалі Постачальник, Позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Покупець, Відповідач) укладено договір поставки товару № 05/10 (Договір), згідно із п.1.1 якого Постачальник у відповідності з вимогами Договору бере на себе зобов'язання передавати у власність Покупцеві, а Покупець відповідно - приймати та оплачувати товар в кількості, асортименті та за цінами, які обумовлені в даному Договорі та додатках до даного Договору (а.с.13, т. 1).

Під додатками до Договору маються на увазі додаткові угоди, специфікації, додатки, узгодженні постачальником замовлення Покупця, рахунки та видаткові накладні, які видаються Постачальником. Всі додатки до даного Договору становлять невід'ємну частину Договору. Товаром, що постачатиметься в рамках цього Договору є м'ясопродукти, ковбасні вироби (п.п. 1.2., 1.3. Договору).

Відповідно до п.п. 2.5.-2.7. Договору Покупець зобов'язується оплачувати 100 % вартості кожної партії товару по попередній оплаті до моменту постачання продукції. Постачальник має право постачати товар без одержання попередньої оплати від Покупця. У цьому випадку Покупець зобов'язується оплатити поставлений товар в строк до 7 (семи) календарних днів з моменту фактичного одержання товару. Розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій та готівковій формі. Моментом виконання грошового зобов'язання вважається дата надходження грошових коштів у повному обсязі на поточний рахунок Постачальника або в касу Постачальника.

Згідно із п. 2.9. Договору при наявності за Покупцем простроченої заборгованості за раніше придбаний у Постачальника товар незалежно від причини її утворення, кошти які надходять від Покупця в першу чергу зараховуються Постачальником на погашення існуючої заборгованості за попередньо поставлений товар, а також на погашення втрат Постачальника від інфляції, річних, на погашення неустойки, тощо. Крім того, в будь-який до остаточного розрахунку Постачальник має право призупинити подальші поставки товару за цим договором Покупцю.

Відповідно до п. 5.1. Договору за несвоєчасну оплату партій товару за Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в моменті відповідного прострочення від суми заборгованості за кожний день прострочи оплати.

Договір вступає в силу з дня його підписання повноважними представниками обох сторін і діє до 31.12.2015 р. У випадку якщо на момент закінчення строку дії Договору сторони не виконали певні взаємні зобов'язання Договір продовжує свою дію до повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов'язань по даному Договору (п. 8.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи позивач відповідно до умов укладеного Договору поставив відповідачу за видатковими накладними Товар на загальну суму 12 422 грн 39 коп. за період з 05.10.2015 р. по 14.10.2015 р. (а.с. 14-18, т.1).

Відповідач в свою чергу за поставлений товар розрахувався частково в сумі 2 900 грн, що підтверджується наявними у справі прибутковими касовими ордерами (а.с. 20-26, т. 1) та довідкою ПАТ "Тростянецький м'ясокомбінат" вих. № 30 від 07.02.2017 р. щодо проведених з ФОП ОСОБА_1 розрахункових операцій за період з 05.10.2015р. по 07.02.2017 р.

Таким чином борг відповідача за отриманий Товар становить 9 522 грн 39 коп. (12 422,39 грн - 2 900,00 грн), розмір якого власне не заперечується сторонами, що випливає з обопільно підписаного сторонами акту звірки за період: 05.10.2015 р. 02.02.2017 р.

Вказаним двостороннім актом звіряння взаєморозрахунків від 02.02.2017 р., підписаним уповноваженими представниками сторін, сторони підтвердили наявну заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар в сумі 9 522 грн 39 коп., що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем факту існування заборгованості за отриманий ним товар від ПАТ "Тростянецький м'ясокомбінат".

Непроведення відповідачем оплати за отриманий товар слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами Договору поставки товару №05/10 від 05.10.2015 р. між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В силу вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, відтак, суд вважає, що позов в частині стягнення 9 522 грн 39 коп. основного боргу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В засіданні суду розглянуто заяву позивача від 08.02.2017 р. про відмову від позову в частині стягнення 4 427 грн 27 коп. пені за період з 12.10.2015 р. по 28.12.2016 р., 355 грн 72 коп. 3 % річних та 1 352 грн 85 коп. інфляційних втрат за період з 12.10.2015 р. по 30.11.2016 р.

Давши оцінку даній заяві суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, крім іншого, відмовитись від позову.

Частина 6 названої статті вказує, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України - господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Заява позивача про відмову від позову в частині стягнення 4 427 грн 27 коп. пені за період з 12.10.2015 р. по 28.12.2016 р., 355 грн 72 коп. 3 % річних та 1 352 грн 85 коп. інфляційних втрат за період з 12.10.2015 р. по 30.11.2016 р. приймається судом, оскільки відмова позивача від позову в цій частині не суперечить чинному законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідає обставинам і матеріалам справи.

При цьому суд враховує, що заяву про відмову від позову підписано уповноваженим представником позивача (Шевчук О.І.) зміст довіреності якої (б/н від 01.02.2017 р.) свідчить про відсутність обмежень на подання такого роду заяв.

В зв'язку з цим провадження у справі в частині стягнення 4 427 грн 27 коп. пені за період з 12.10.2015 р. по 28.12.2016 р., 355 грн 72 коп. 3 % річних та 1 352 грн 85 коп. інфляційних втрат за період з 12.10.2015 р. по 30.11.2016 р. підлягає припиненню на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу в тому рахунку доказів проведення остаточних розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача в повному обсязі відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України.

08.02.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, п.4 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 24321 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Тростянецький м'ясокомбінат", вул.Симона Петлюри, 10, м.Івано-Франківськ, 76005 (ідентифікаційний код - 00443128) - 9 522 грн 39 коп. боргу, 1 378 грн 00 коп. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Прийняти відмову позивача від позову в частині стягнення 4 427 грн 27 коп. пені, 355 грн 72 коп. 3 % річних, 1 352 грн 85 коп. інфляційних втрат.

4. Провадження у справі в частині стягнення 4 427 грн 27 коп. пені, 355 грн 72 коп. 3 % річних, 1 352 грн 85 коп. інфляційних втрат припинити згідно п.4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з поштовим повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

Повне рішення складено 13 лютого 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу - АДРЕСА_1.