РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017Справа №910/141/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" м. Києва

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест" м. Києва

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ Девелопмент" м. Чернігова

про визнання договору недійсним

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Наумова О.О.,

від відповідача: 1. не з'явився,

2. Ізвєков В.В.

СУТЬ СПОРУ :

у січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 15 листопада 2005 р. між Акціонерним банком "БрокБізнесБанк" (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст-Інвест" (далі - позичальник) був укладений кредитний договір № 68-05V, відповідно до умов якого банк зобов'язався відкрити товариству (позичальнику) відкличну кредитну лінію та в її межах надати кредит, а той, у свою чергу, - повернути кредити та сплатити за його користування проценти згідно умов договору.

Виконання позичальником зобов'язання за вказаним кредитним договором було забезпечене порукою його та ОСОБА_4 на підставі договорів поруки відповідно №№ 68V від 15 листопада 2005 р. та 68/1V від 30 листопада 2005 р.,

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2012 р. у справі № 2-12566/11 позов Акціонерного банка "БрокБізнесБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст-Інвест", поручителів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" та ОСОБА_4 про стягнення 725489,25 доларів США заборгованості за кредитним договором було задоволено.

Згодом, на підставі договорів факторингу від 31 січня 2014 р. та від 7 лютого 2014 р., договорів відступлення права вимоги від 31 січня 2014 р. та № 04/16 від 6 вересня 2016 р. право вимоги за кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ Девелопмент" (відповідача 2.).

Проте, право за порукою до відповідача 2. не перейшло, оскільки договором між Публічним акціонерним товариством "Банк національний кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест" (відповідач 1.) від 7 лютого 2014 р. не було передбачено передачу прав кредитора за договором поруки № 68V від 15 листопада 2005 р.

Цим договором було передбачено, що відступлення права вимоги за договорами забезпечення здійснюється сторонами на підставі окремо укладених договорів відступлення прав, які укладені не були.

Оскільки право вимоги за договором поруки до відповідача 1. не перейшло, то відповідно не могло бути передане останнім відповідачу 2. на підставі договору про відступлення права вимоги № 04/16 від 6 вересня 2016 р.

За таких обставин на підставі ст.ст. 203, 207, 512-514, 517, 518 ЦК України просив визнати вищевказаний договір недійсним в частині умов, які передбачають відступлення прав кредитора за договором поруки № 68V від 15 листопада 2005 р.

Також позивач просив покласти на відповідача понесені по справі судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач 1. відзив на позовну заяву не подав, його представник у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений в установленому порядку.

Відповідач 2. у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, відповідність спірного договору вимогам чинного законодавства.

Суд вважає можливим відповідно до вимог ст. 75 ГПК України розглянути справу у відсутності представника відповідача 1. за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 листопада 2005 р. між Акціонерним банком "БрокБізнесБанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст-Інвест" (позичальник) був укладений кредитний договір № 68-05V, відповідно до умов якого банк зобов'язався відкрити товариству (позичальнику) відкличну кредитну лінію та в її межах надати кредит у розмірі 3401620 доларів США, а той, у свою чергу - повернути кредит до 10 листопада 2009 р. та сплатити за його користування 14 % річних згідно умов договору.

У забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та позивачем було укладено договір поруки № 68V від 15 листопада 2005 р., відповідно до умов якого позивач зобов'язався у повному обсязі відповідати перед банком за своєчасне і повне виконання позичальником грошових зобов'язань.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, відповідача 1., наявними у матеріалах справи копіями вищезгаданих договорів.

Також встановлено, що на підставі договорів факторингу від 31 січня 2014 р. та від 7 лютого 2014 р., договорів відступлення права вимоги від 31 січня 2014 р. та № 04/16 від 6 вересня 2016 р. право вимоги за кредитним договором перейшло до відповідача 2.

Це підтверджується поясненнями сторін, наявними у матеріалах справи копіями вищезгаданих договорів.

Таким чином, внаслідок укладення вищевказаних догорів відбулася заміна кредитора у зобов'язанні за кредитним договором.

Чинним законодавством, у т.ч. гл. 47 ЦК України не передбачено правових наслідків у вигляді припинення поруки після заміни кредитора у зобов'язанні, забезпеченому порукою.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Таким чином, порука пов'язана з чинністю первісного зобов'язання, а не особою кредитора у цьому зобов'язанні.

Враховуючи, що позивач в установленому порядку став кредитором в основному зобов'язанні, він відповідно набув право вимоги і в зобов'язанні, яке його забезпечує.

Укладення додаткового правочину про заміну сторони у забезпечувальному зобов'язанні (поруці) у зв'язку зі зміною кредитора в основному чинним законодавством не вимагається, тому доводи позивача з цього приводу є безпідставними.

Враховуючи, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, права позивача у спірних правовідносинах не порушені, то у позові відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар