ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.01.2017 Справа № 904/11591/16

За позовом Приватного підприємства "Авто-Оскар", смт Томаківка Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м. Дніпро

про зняття арешту з рахунків

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

12.12.2016 до господарського суду Дніпропетровської області звернулося Приватне підприємство "Авто-Оскар" (позивач) з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (відповідач), у якій заявило вимоги про звільнення з-під арешту, накладеного 06.05.2016 державним виконавцем Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1, на рахунки позивача, а саме:

- код фінансової установи: 305299, назва фінансової установи: ПАТ КБ "Приватбанк", номер рахунку: 7079, код валюти рахунку: 980; код фінансової установи: 305299, назва фінансової установи: ПАТ КБ "Приватбанк", номер рахунку:3283, код валюти рахунку:980;

- код фінансової установи: 313582, назва фінансової установи: АТ "МетаБанк", номер рахунку: 401, код валюти рахунку: 980.

На підставі ст.77 ГПК України у судових засіданнях були оголошені перерви: з 17.01.2017 до 25.01.2017 та з 25.01.2017 до 31.01.2017.

Відповідач 17.01.2017 надав до суду відзив, у якому проти позову заперечив, вважає вимоги щодо нього необгрунтованими, оскільки позивачем, на його думку, невірно обрано спосіб захисту.

24.01.2017 позивач на електронну скриньку суду та 25.01.2017 поштою надіслав до суду клопотання, у якому заявив про заміну первісного відповідача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" належним відповідачем - Томаківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а ПАТ КБ "ПриватБанк" залучити до участі у справі у якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Крім того, 31.01.2017 позивач надіслав на електронну скриньку суду клопотання про припинення провадження у справі через відсутність предмету спору, посилаючись на зняття Томаківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області арешту з його рахунків, а відтак, просить суд витрати по сплаті судового збору покласти на ВДВС, оскільки спір, на його думку, виник саме з вини останнього. Крім того, просив суд розглядати справу за відсутності його представника.

Представники сторін у призначене судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується їх особистими підписами у записі про оголошення перерви у засіданні суду.

Суд враховує клопотання позивача, щодо розгляду справи за відсутності його представника.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце судового слухання, але останні не скористався своїм правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

На підставі Заяви про відкриття поточного рахунку від 18.03.2011 ПП "Авто-Оскар" приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті httр://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № Б/Н від 18.03.2011 та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідно до договору ПП "Авто-Оскар" було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 7079 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Свої зобов'язання за договором ПАТ КБ "ПриватБанк" виконав в повному обсязі, надавши ПП "Авто-Оскар" кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн. Однак останній свої зобов'язання за договором порушив, а саме не сплатив своєчасно кошти для погашення заборгованості через що ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області за захистом свого порушеного права та стягненням наявної заборгованості.

Рішенням суду від 09.09.2015 у справі № 904/6822/15 позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПП "Авто-Оскар" про стягнення 11 924,19 грн задоволено повністю.

З метою примусового виконання рішення на користь стягувача 25.09.2015 судом було видано відповідний наказ № 904/6822/15, який пред'явлений останнім до виконання Томаківському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

10.02.2016 державним виконавцем Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження № 50117371 та винесено відповідну постанову.

06.05.2016 постановою державного виконавця Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 було накладено арешт на кошти боржника.

10.08.2016 державним виконавцем Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки встановлено, що по виконавчому провадженню № 50117371 у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з'ясувати місце перебування боржника - юридичної особи. На рахунках відсутні кошти.

14.11.2016 між ПАТ КБ "Приватбанк" (відповідач) та ПП "Авто-Оскар" (позивач) укладено договір про внесення змін № 1 до договору про надання банківських послуг № 33576704 (кредитний ліміт на поточний рахунок), згідно якому заборгованість в частині сплати за користування кредитом з моменту надання кредиту до дати підписання цього договору, зменшується на 20 364,47 грн (у тому числі - пеня, прострочена комісія та прострочені відсотки). Таке зменшення суми заборгованості відбувається у разі сплати заборгованості в сумі 6 940,98 грн, у тому числі: на погашення простроченого кредиту - 6 035,63 грн, на погашення простроченим відсотків - 905,35 грн. Так, 14.11.2016 позивачем сплачено 6 940,98 грн, що підтверджується платіжним чеком № ІСКТG11140JL46. За таких обставин, згідно умов договору про внесення змін № 1 до договору про надання банківських послуг № 33576704, заборгованість позивача вважається сплаченою. Витрати щодо сплати судового збору також сплачені у повному обсязі у сумі 1827,00 грн. На підтвердження цього позивачем отримано довідку відповідача про відсутність боргу за договором про надання банківських послуг № 33576704.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Як вбачається з позовної заяви, Томаківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Томаківським РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) 06.05.2016 було накладено арешт на майно позивача та 10.08.2016 повернуто виконавчий документ стягувачеві через відсутність грошових коштів на рахунках боржника - юридичної особи, однак позивач, не погоджуючись з цим фактом, звернувся до суду з позовною завою про звільнення з під арешту, накладеного 06.05.2016 постановою Томаківського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, рахунків ПП "Авто-Оскар".

Зі змісту самої постанови Томаківського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 06.05.2016 видно, що її винесення відбулося на підставі невиконання у добровільному порядку наказу №904/6822/15, виданого господарським судом Дніпропетровської області про стягнення коштів з ПП "Авто-Оскар" на користь ПАТ КБ "Приватбанк".

Статтею124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Разом з тим ст.19 Конституції України зобов'язує суд діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України наведено перелік справ, які підвідомчі господарським судам.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження", який діяв на час винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", редакція якого чинна з 28.12.2015, тобто на момент винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", редакція якого чинна з 28.12.2015, зазначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції чинній з 28.11.2016, тобто на момент звернення позивача до суду з цим позовом, передбачає порядок та випадки зняття арешту з майна.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 4 ст. 59 цього Закону встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому Законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Відповідно до п. 10.11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банку України від 21.01.2004 № 22 зняття арешту з коштів банк здійснює за постановою державного виконавця, прийнятою відповідно до законодавства, або за постановою слідчого, коли під час провадження досудового слідства в застосуванні цього заходу відпаде потреба, а також за рішенням суду, яке надійшло до банку безпосередньо від суду.

З наданих до позову доказів видно, що арешт на кошти накладено саме Томаківським РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області 06.05.2016, але доказів звернення боржника до Томаківського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з приводу зняття цього арешту до позовної заяви не надано.

З огляду на викладене, судом встановлено, що в даному випадку позивачем не вірно обрано спосіб захисту, оскільки мають оскаржуватись саме дії державного виконавця.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про заміну неналежного відповідача у справі ПАТ КБ "ПриватБанк" належним, на його думку, - Томаківським РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, оскільки цей факт жодним чином не вплине на обраний позивачем спосіб захисту.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" учасники виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною 1 та 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Оскільки з наданої позивачем постанови Томаківського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 06.05.2016 можна зрозуміти, що вона винесена на підставі наказу господарського суду Дніпропетровської області № 904/6822/15, то таким чином, позивачу необхідно було б подати скаргу по цій справі господарського судочинства, а не окрему позовну заяву.

Таким чином, враховуючи викладене, звільнення з під арешту рахунків боржника повинно розглядатися саме як оскарження дії (мати форму скарги, а не позовної заяви) органів Державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження щодо виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №904/6822/15, який виданий на користь стягувача - ПАТ КБ "ПриватБанк", а не в порядку позовного провадження в межах господарського судочинства.

Підпунктом 9.3. п.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 передбачено виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. У зв'язку з цим відповідна скарга не підлягає оплаті судовим збором.

Частинами 2 та 3 статті 1212 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Крім того, як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9, у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XIII ГПК тощо.

Отже скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 Господарського процесуального кодексу України, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в частині 4 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Такі обставини в заяві слід не лише зазначати, а й обґрунтовувати відповідним чином, що випливає зі змісту ст. 33 ГПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, Господарським процесуальним кодексом України не передбачена можливість розгляду саме позовної заяви про звільнення з під арешту рахунків боржника, оскільки спосіб захисту порушеного права не відповідає фактичним обставинам справи.

Отже, вимога позивача, яка викладена у резолютивній частині позову щодо звільнення з під арешту рахунків боржника повинна мати форму скарги у порядку ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України.

ПАТ КБ "ПриватБанк" не накладав арешт на грошові кошти позивача та не здійснював інших дій, що порушують права позивача, тому він є неналежним відповідачем.

Слід зазначити, що постановою від 31.01.2017 Томаківський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області зняв арешт з коштів боржника - ПП "Авто-Оскар".

За таких обставин, клопотання позивача про припинення провадження у справі на підставі п.11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України через відсутність предмету спору та покладення судових витрат на Томаківський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області відхиляється судом за безпідставності та недоцільності.

Підсумовуючи викладене вище у цьому рішенні суд не вбачає підстав для заміни відповідача у справі, задоволення позовних вимог чи припинення провадження у цій справі у зв'язку з невірно обраним способом захисту позивачем, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 06.02.2017.

Суддя ОСОБА_3