Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

"31" січня 2017 р. Справа № 927/1132/16

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Укрнафта", пров. Несторівський 3/5, м. Київ, 04053

В особі: Гнідинцівського газопереробного заводу, вул. Шевченка, 34, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область, 17600

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут", вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

про стягнення 502020,47 грн.

Суддя Скорик Н.О.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

позивача: ОСОБА_1 довіреність № 10-882/б від 08.12.2015 начальник юридично-договірної служби

відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 30Др-1216/б від 12.12.2016 представник

Рішення виноситься після оголошеної в судовому засіданні 27.12.2016 перерви до 18.01.2017 до 11 год.00 хв. та в судовому засіданні 18.01.2017 перерви до 31.01.2017 до 10 год.00 хв. згідно ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Публічним акціонерним товариством Укрнафта в особі структурної одиниці Гнідинцівського газотранспортного підприємства подано позов до товариства з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз збут про стягнення 397215,13 грн боргу, 69579,95 грн пені, 7916,61 грн річних та 27308,44 грн інфляційних за договором на транспортування природного газу трубопроводами №480-р від 26.06.2015.

Відповідачем в судовому засіданні подано відзив на позовну заяву. В поданому відзиві він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність у позивача ліцензії на транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Відповідач зазначає, що транспортування природного газу від місця видобутку газу (видобуток є основною ліцензованою діяльністю позивача) перебуває у межах балансової приналежності ПАТ Укртрансгаз як оператора газотранспортної системи. Відповідач стверджує, що діяльність з транспортування природного газу може здійснювати лише оператор ГТС, а вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, має відноситись на собівартість видобутку газу і враховуватись у ціні природного газу власного видобутку. Також відповідачем зазначено, що позивач в розрахунку 3% річних та пені не врахував, що останній день оплати 20 число місяця, наступного за розрахунковим у лютому та березні 2016 року припало на вихідні дні, тому про строчка у вказані місяці не могла настати з 21 числа місяця наступного за розрахунковим. Відповідач заперечує проти надання послуг з транспортування природного газу для культових споруд релігійних організацій за договором №480-р від 26.06.2015.

Позивач проти доводів відповідача заперечив, та зазначив, що положення ЗУ «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 за № 329-VІІІ і Кодексу газотранспортної системи від 30.09.2015 за № 2493 регулюють порядок транспортування природного газу і ліцензування відповідної діяльності виключно з привязкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас укладений 26 червня 2015 року договір № 480-р на транспортування природного газу передбачав надання послуг ПАТ «Укрнафта» поза газотранспортною системою шляхом переміщення природного газу внутрішньопромисловими газопроводами. Крім того, пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що газотранспортна система технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма обєктами і спорудами, повязаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про трубопровідний транспорту» промисловий трубопровід (немагістральний трубопровід в межах виробництва), яким Товариства переміщує природний газ замовникам, не є елементом газотранспортної системи, а відноситься до системи трубопровідного транспорту України й існує саме як елемент останньої. Отже, встановлені НКРЕКП тарифи на транспортування магістральними трубопроводами природного газу є обовязковими при наданні послуг газу саме в межах газотранспортної системи. Однак, це не позбавляє ПАТ «Укрнафта» права використовувати такі тарифи при визначені вартості своїх послуг. Крім того, ПАТ «Укрнафта» не є власником/ продавцем природного газу, що відповідно до умов спірного договору транспортувався внутрішньопромисловими трубопроводами позивача і він надає послуги ліцензіатам з постачання природного газу виключно, як газотранспортне підприємство. За таких умов, внутрішньопромислові трубопроводи ПАТ «Укрнафта» не є складовою частиною технологічного процесу видобутку природного газу, оскільки послуги з переміщення газу у зазначений спосіб надаються позивачем незалежно від факту та обсягів, видобутого ПАТ «Укрнафта» природного газу.

Відповідачем заявлено клопотання про витребування у позивача доказів, а саме: -документів на підтвердження того, що трубопроводи позивача належать до категорії внутрішньопромислових; - про витребування в позивача доказів на підтвердження права власності чи експлуатаційної приналежності на трубопроводи, якими, на думку відповідача, здійснювалось транспортування природного газу для споживачів відповідача.

Відповідно до ст.38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Звертаючись з вимогою про витребування доказів, відповідач не зазначив обставини, які можуть підтвердити витребувані докази, обставини, що перешкоджають їх наданню, та не довів, що останні перебувають у володінні позивача, у зв'язку з чим клопотання відповідача про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі. В поданому клопотанні відповідач просить зупинити провадження у даній справі до вирішення повязаної з нею справи №927/58/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 31.03.2016 до договору №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015.

Суд відхилив подане клопотання з огляду на наступне.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за надані послуги з транспортування природного газу у період з січня 2016 року по квітень 2016 року на підставі договору № 480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015 року, що підтверджується актами виконання послуг з транспортування природного газу які підписані представниками та скріплені відтисками печаток обох сторін. Відповідач в своєму клопотанні вказує на те, що за відсутністю додаткової угоди № 1 від 31.03.2016 строк дії договору припинився 01 січня 2016 року (в частині надання послуг з транспортування природного газу).

Як вбачається з пункту 11.1 спірного договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року, при цьому договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Отже, за відсутністю заяви сторони про припинення договору або про перегляд його умов не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору, даний договір вважається продовженим.

Крім того, оспорюваною додатковою угодою №1 від 31.03.2016 сторонами узгоджувались планові обсяги транспортування природного газу, зокрема на перший квартал та квітень 2016, тоді як до матеріалів справи додано акти в підтвердження фактичного транспортування природного газу за вказаний період.

Відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Клопотання обґрунтоване тим, що залучення НКРЕКП в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, надасть можливість встановлення правомірності застосування тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами до відносин, які склалися в період з 01.01.2016 по 30.04.2016 за договором №480-р на транспортування природного газу трубопроводами від 26.06.2015, при тому, що транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюється всією територією України, а транспортування природного газу, відповідно до умов договору , мало здійснюватись лише в межах Чернігівської області. Крім того, враховуючи повноваження Національної комісії відповідач вважає, що залучення НКРЕКП в якості третьої особи надасть можливість всебічно та обєктивно розглянути дану справу.

ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Таким чином, проаналізувавши клопотання відповідача суд дійшов висновку, що клопотання відповідача не підлягає задоволенню, оскільки договір № 479р не є підставою позовних вимог по даній справі, а рішення в межах даної справи ніяким чином не впливає на права та обовязки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а тому правові підстави для її залучення в якості третьої особи відсутні. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз».

Подане клопотання відповідач обґрунтовує тим, що ПАТ «Укртрансгаз» є оператором газотранспортної системи України, відповідно до Постанови НКРЕКП про видачу ліцензії від 28.02.2013 №211, а отже між відповідачем та ПАТ «Укртрансгаз» відповідно до вимог чинного законодавства, існували договірні відносини стосовно отримання послуг транспортування природного газу договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Б048 від 01.07.2015, згідно з яким відповідач отримував послуги транспортування природного газу в січні-квітні 2016 року. Таким чином з метою зясування фактичних обставин, які склалися між сторонами, з метою уникнення подвійної оплати за послуги транспортування природного газу трубопроводами відповідач просить залучити Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Суд відхиляє подане клопотання оскільки, рішення господарського суду в межах даної справи жодним чином не впливає на права та обовязки ПАТ «Укртрансгаз», його не буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому, оскільки ПАТ «Укртрансгаз» не є учасником в правовідносинах, що склались між ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «Чернігівгаз збут». Існування договірних відносин між ТОВ «Чернігівгаз збут» та ПАТ «Укртрансгаз» з транспортування природного газу магістральними трубопроводами не виключає надання відповідачу послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами ПАТ «Укрнафта» на підставі спірного договору. Послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами та послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами є різними та регулюються двома різними договорами, а тому доводи відповідача є безпідставними.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, суд

Встановив:

26.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта», яке представляє структурна одиниця Гнідинцівський газопереробний завод (газотранспортне підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут» (замовник, відповідач) укладено договір №480-р на транспортування природного газу трубопроводами (далі договір), відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування трубопроводами газотранспортного підприємства природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в трубопроводи газотранспортного підприємства до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу трубопроводами газотранспортного підприємства у розмірі, у строки та порядку передбачені умовами договору (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника становить 20801,8 тис. куб. м., у тому числі по місяцях: липень 592,1 тис. куб. м, серпень 552,6 тис. куб. м, вересень 1243,0 тис. куб. м, жовтень 4282,5 тис. куб. м, листопад 5156,3 тис. куб. м., грудень 8975,3 тис. куб. м.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2015 до договору на транспортування природного газу трубопроводами сторони дійшли згоди викласти п. 1.2. договору в наступній редакції: «Плановий обсяг транспортування природного газу замовника з 01.07.2015 по 30.04.2016 становить 41761,553 тис. куб. м, у тому числі по місяцях: липень 2015 307,982 тис. куб. м., серпень 2015 399,432 тис. куб. м., вересень 2015 388,868 тис. куб. м., жовтень 2015 - 2530,602 тис. куб. м., листопад 2015 4840,166 тис. куб. м., грудень 2015 6826,688 тис. куб. м., січень 2016 - 11249,166 тис. куб. м., лютий 2016 6801,362 тис. куб. м., березень 2016 5680,389 тис. куб. м., квітень 2016 2736,898 тис. куб. м.

Відповідно до п. 3.1 договору, послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Згідно з пунктом 3.3 договору, замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку.

До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу трубопроводами газотранспортного підприємства здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства.

Пунктом 3.4 договору сторони визначили, що акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством і вартість фактично наданих послуг за звітний місяць визначаються на підставі акта наданих послуг (п.5.4 договору).

Згідно з п. 5.1 договору, розрахунки за послуги з транспортування газу трубопроводами Газотранспортного підприємства здійснюються за тарифами , які встановлюються національною комісією , що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. На дату укладання договору тариф на транспортування газу трубопроводами Газотранспортного підприємства становить 45,48 грн з ПДВ у відповідності до постанови НКРЄ від 03.03.2015 за №503.

У відповідності з п. 5.2 договору тарифи, визначені в пункті 5.1. договору, є обовязковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору. У випадку зміни тарифу на послуги з транспортування газу, новий тариф є обовязковим для сторін за цим договором з моменту введення його в дію . Сторони в обовязковому порядку здійснюють перерахунок за отримані замовником послуги за новим тарифом з дати застосування цього тарифу.

Відповідно до п. 5.5 договору, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Згідно з п. 5.6. договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств затверджується національною комісією , що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться проводиться замовником до двадцятого числа місяця наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з пунктом 11.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 31.03.2016), він набирає чинності з дати підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 та діє до 30.04.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором, надавши Відповідачу послуги з транспортування природного газу за договором з січня 2016 по квітень 2016 року на загальну суму 506336,51 грн, що підтверджується актами про виконання послуг з транспортування природного газу від 31.01.2016 на суму 232166,13 грн, від 31.01.2016 на суму 16,66 грн, від 29.02.2016 на суму 140371,65 грн, від 29.02.2016 на суму 8,46 грн, від 31.03.2016 на суму 119739,84 грн, від 31.03.2016 на суму 7,33 грн, від 30.04.2016 на суму 14025,58 грн, від 30.04.2016 на суму 0,87 грн, підписані представниками та скріплені відтисками печаток обох сторін (а.с. 17-24).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що позивачем зобовязання були виконані належним чином.

Відповідач частково розрахувався за надані послуги з транспортування природного газу в сумі 109121,38 грн, що підтверджується банківськими виписками, розрахунком позивача та не заперечується відповідачем.

Під час розгляду спору розмір заборгованості відповідача за отримані послуги з балансування обсягів природного газу не змінився, докази погашення, здійснення проплат в матеріалах справи відсутні, сторонами не надавались.

Посилання відповідача в обґрунтування заперечень на позов, суд вважає необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню, з огляду на наступне.

На час укладання договору на транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами діяв Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" №2467-VI від 08.07.2010, відповідно до пп. 26 ч. 1 ст. 1 якого транспортування природного газу є господарською діяльністю на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу трубопроводами з метою його подальшого зберігання, розподілу або доставки безпосередньо споживачам та замовникам, окрім транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами).

Позивач є газовидобувним підприємством.

Як вбачається з матеріалів справи, договір був укладений, виходячи з потреби в цих послугах відповідача, у якого відсутній власний трубопровід для підключення до газотранспортної системи, щоб на договірних засадах скористатися внутрішньопромисловими трубопроводами позивача з метою доставки придбаного у інших суб'єктів господарювання природного газу до власної мережі, а також з метою компенсації виробничих витрат позивача, понесених внаслідок переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

08.05.2015 набрав чинності Закон України "Про ринок природного газу", пунктом 45 ч.1 ст.1 якого визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Крім того, частиною 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" надані визначення таких термінів:

17) оператор газорозподільної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

19) оператор газотранспортної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Враховуючи вищевикладене, ПАТ «Укрнафта» в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу не здійснює діяльність з транспортування природного газу та не є оператором ГРС або оператором ГТС у розумінні Закону України "Про ринок природного газу", оскільки не здійснює свою господарську діяльність в рамках спірного договору із залученням магістральних газопроводів, які є обов'язковою складовою газотранспортної системи.

За умовами договору між сторонами, переміщення природного газу здійснюється внутрішньопромисловими трубопроводами, які не є частиною магістрального трубопроводу.

Отже, на момент укладення та виконання договору позивач не потребував отримання ліцензії на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Положення Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ "Укрнафта" послуг із транспортування природного газу, а отже не зачіпають відповідні правовідносини товариства з газопостачальними підприємствами. Вищезгадані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послуг ПАТ «Укрнафта» поза газотранспортної системи - шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Як наслідок, положення Закону України "Про ринок природного газу" в частині транспортування природного газу не застосовуються до правовідносин, які склалися між ПАТ "Укрнафта" та ТОВ "Чернігівгаз збут".

Таким чином, заперечення відповідача, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивач не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, отже вказаний вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

Законодавче регулювання договірних відносин між суб'єктами господарювання щодо транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами здійснюється на підставі норм Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не позбавляє права суб'єкта господарювання надавати вказані послуги, оскільки нормативно-правовими актами не встановлено прямої заборони на це. Дана послуга є похідною від основного виду діяльності та надається на договірних засадах.

З аналогічних законодавчих підстав (ст. 179 Господарського кодексу України) та ст. 180 Господарського кодексу України сторони мають право узгоджувати ціну послуг в т.ч. за тарифами , які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Спростовуються матеріалами справи заперечення відповідача щодо надання послуг з транспортування природного газу для культових споруд релігійних організацій не за договором №480-р від 26.06.2015, оскільки, як вказаний договір, додаткова угода № 1 до нього так і акти виконання послуг з транспортування природного газу, зокрема, для потреб культових споруд релігійних організацій, підписані керівником відповідача з відтиском печатки відповідача. В актах уповноважені представники сторін зазначили, що послуги з транспортування природного газу для потреб культових споруд релігійних організацій надано згідно договору №480-р від 26.06.2015.

Виходячи з викладеного, оскільки позивачем доведено шляхом надання відповідних доказів факт порушення відповідачем строків оплати послуг з транспортування природного газу, а відповідачем не надано доказів оплати боргу, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню повністю - в сумі 397215,13 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

За визначенням статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 7.3 договору сторони визначили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення пеню в сумі 69579,95 грн за прострочення платежу в період з 21.02.2016 по 16.11.2016, включно.

Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені до 1,00 грн посилаючись на несвоєчасну оплату вартості природного газу населенням, що підтвердив довідкою від 19.12.2016, газ згідно договору №480-р транспортувався для потреб населення, яке є кінцевим споживачем.

Відповідно до ст. 3 та ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Статтею 233 Господарського кодексу України, передбачено, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому береться до уваги ступінь виконання зобовязання, майновий стан боржника та інші інтереси, які заслуговують на увагу.

Судом враховано майновий стан відповідача, заборгованість населення по оплаті за природний газ, що транспортувався за договором №480-р, а також те, що сплата пені в повному обсязі може спричинити ускладнення фінансового стану відповідача. При цьому судом враховано компенсацію можливих збитків позивача від несвоєчасної сплати трьома відсотками річних та інфляційними.

Таким чином, керуючись ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені до 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення 3% річних у сумі 7916,61 грн за період з 21.02.2016 по 20.11.2016, включно та інфляційних втрат в сумі 27308,44 грн за період з 21.02.2016 року по 20.11.2016 року.

Відповідач доказів сплати трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань не надав.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати послуг з транспортування природного газу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Пунктом 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно листа Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р., відповідно до якого індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Враховуючи, що позивачем нараховано інфляційні за період прострочки з 21.02.2016 року по 20.11.2016, з якого нарахування може бути проведене з березня 2016 по листопад 2016, включно, і за цей період розмір інфляційних не перевищує дійсного розміру інфляційних нарахувань за визначений позивачем період, вимоги позивача по стягненню 27308,44 грн інфляційних є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Судом взято до уваги заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування річних за 21.02.2016, як за вихідний день. Отже, річні підлягають частковому задоволенню в розмірі 7898,95 грн за період прострочення грошового зобовязання з 22.02.2016 по 20.11.2016.

Відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ», код 39576385, 14021, м. Чернігів, вул. Любецька, 68 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРНАФТА», код 00135390, 04053, М. Київ, Несторівський пров. 3-5 в особі структурної одиниці ГНІДИНЦІВСЬКИЙ ГАЗОПЕРЕРОБНИЙ ЗАВОД, код 00136875, 17600, Чернігівська область, смт. Варва, 397215,13 грн боргу, 1000,00 грн пені, 27308,44 грн інфляційних, 7898,95 грн річних, 7530,04 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

2. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 06.02.2017.

Суддя Н.О. Скорик