донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

08.02.2017 р. справа №908/3263/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився,
від відповідача:не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області

від10.01.2017 року

по справі№908/3263/16 (ОСОБА_4А.)

за позовомПублічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" м. Запоріжжя
доПублічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" м. Запоріжжя
простягнення 95 660,51 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» м. Запоріжжя про стягнення 95 660,15 грн., з яких: 87 276,83 грн. пені та 8 383,68 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.01.2017р. у справі №908/3263/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» 86 714грн. 32коп. пені, 8 383грн. 48коп. 3% річних та 1 426грн. 14коп. судового збору. Відстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 10.01.2017р. у справі № 908/3263/16 - до 16.03.2017р. В іншій частині позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» м. Запоріжжя, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 10.01.2017р. по справі №908/3263/16 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення скаржник вважає порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що оскільки позивачем порушено умови договору, щодо передачі відповідачеві повного пакету документів, тому строк виконання грошового зобовязання не настав.

Також скаржник вважає, що господарським судом неправомірно відмовлено у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки допущене порушення зобовязання, яке стало предметом позову, має виключний характер та було виправлено відповідачем безпосередньо в місяці, коли зобовязання по кожній поставці повинно було бути виконане.

Представник позивача у судове засідання не прибув, направив відзив на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи, оскільки їх було повідомлено про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний завод «Запоріжсталь» (Покупець) укладено договір поставки № 11-16/14/90993/15, за умовами якого Постачальник зобовязується поставити та передати у власність Покупця, а покупець прийняти та оплатити, згідно п. 3.3 договору феросплави (товар), протягом строку з 01 січня 2016 р. по 31 грудня 2016 р., на умовах, в кількості та строки, вказані в специфікаціях до даного договору, які є його невідємними частинами (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 3.10 загальна вартість по договору визначається загальною сумою вартості всіх специфікацій (додатків) до даного договору.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору датою поставки товару та моментом переходу права власності, вважається дата оформлення постачальником накладної перевізника (ПАТ «ЗФЗ»), при сумісному прийманні, та визначення ваги на ПАТ «ЗФЗ», підтверджена сертифікатом якості постачальника.

Відповідно до п. 8.6 Договору договір вступає в силу з 01.01.2016р. та діє до 31.12.2016р., чи до його розірвання в установленому законом порядку. У частині взаєморозрахунків договір діє до повного виконання зобовязань сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписані як додатки до договору Специфікації: №6 від 29.04.2016р., №7 від 29.04.2016р., №8 від 31.05.2016р., №9 від 31.05.2016р., №10 від 04.07.2016р., №11 від 04.07.2016р., №12 від 02.08.2016р., №13 від 02.09.2016р. відповідно до яких сторони узгодили найменування, упаковку, якість, кількість та ціну продукції.

Договір та специфікації до нього підписані та засвідчені печатками сторін без заперечень.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу (поставки), який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем за період з 31.05.2016р. по 15.09.2016р. поставлений товар, що підтверджується видатковим накладними: № 125 від 31.05.16р., №128 від 03.06.2016р., №129 від 03.06.2016р., №130 від 04.06.2016р., №131 від 05.06.2016р., №132 від 06.06.2016р., №133 від 07.06.2016р., №134 від 08.06.2016р., №137 від 10.06.2016р., №138 від 12.06.2016р., №139 від 13.06.2016р., №141 від 14.06.2016р., №149 від 22.06.2016р., №150 від 23.06.2016р., №158 від 30.06.2016р., №165 від 07.07.2016р., №167 від 08.07.2016р, №168 від 09.07.2016р., №169 від 10.07.2016р., №186 від 31.07.2016р., №187 від 31.07.2016р., №188 від 31.07.2016р., №189 від 31.07.2016р., №191 від 03.08.2016р., №192 від 04.08.2016р., №196 від 09.08.2016р., №197 від 14.08.2016р., №199 від 18.08.2016р., №211 від 29.08.2016р., №217 від 31.08.2016р., №218 від 31.08.2016р., №234 від 15.09.2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Вищезазначені видаткові накладні підписані обома сторонами.

В свою чергу відповідач повністю розрахувався за отриманий товар, що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи, але не в строк, обумовлений договором.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» м. Запоріжжя не заперечує факту отримання товару, а позивач не заперечує оплату останнім цього товару в повному обсязі з порушенням строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Пунктом 3.3 договору сторонами передбачено, що Покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів від дати поставки товару.

Датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника (п. 3.5. Договору).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо посилання відповідача на те, що момент оплати за Договором від 21.12.2015р. №11-16/14/90993/15 не настав, оскільки позивач в повному обсязі не надіслав відповідачу пакет документів, зазначених в п. 3.8. Договору, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 4.9. Договору сторони погодили, що покупець здійснює приймання товару за якістю у відповідністю з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу від 25 квітня 1966р. № П-7 (надалі Інструкція П-7).

За вимогами пункту 14 Інструкції П-7 приймання продукції по якості та комплектності проводиться у точній відповідності із стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також супроводжувальним документам, які підтверджують якість та комплектність поставленої продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення щодо якості, рахунок-фактура, специфікація та інше). Відсутність зазначених супроводжувальних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість та комплектність поставленої продукції та в акті зазначається які документи відсутні.

Отже, нескладання відповідачем за відповідними поставками згідно вимог Інструкції П-7 акту про відсутність будь-яких документів в пакеті товаросупроводжувальних документів є підтвердженням надання позивачем всіх необхідних документів.

Відповідач, ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не надав доказів на підтвердження обставин, про які зазначає та не довів факту порушення постачальником (позивачем по справі) строків передачі товаросупроводжувальних документів.

Статтею 666 Цивільного кодексу України визначено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Проте, відповідач не надав доказів скоєння дій, передбачених зазначеною нормою права або умовами договору.

Крім того, пунктом 3.3 Договору сторони визначили конкретний строк оплати отриманого товару - протягом 30 банківських днів від дати поставки товару.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів прострочку кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

У звязку з тим, що за поставлений товар відповідач вчасно не розрахувався позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 8 383,68грн. за період з 14.07.2016р. по 30.10.2016р.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що стягненню з відповідача підлягає 8 361,48грн. за період з 14.07.2016р. по 30.10.2016р.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 87 276,83грн. за період з 14.07.2016р. по 30.10.2016р. за несвоєчасне виконання зобовязання оплатити поставлений товар.

Пунктом 7.6 Договору сторони визначили, що в разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки пунктом 3.3, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано її початок.

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок суми пені, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що задоволенню підлягає вимога про стягнення пені у розмірі 86 714,32грн.

В ході розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про зменшення суми пені на 50% та надання відстрочки виконання рішення суду строком на 1 рік, яке обґрунтовано знаходженням комбінату у скрутному матеріальному становищі.

Згідно п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання та відстрочити виконання рішення.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому заявник, в обґрунтування вищезазначених клопотань, посилається на скрутне матеріальне становище; існування перед відповідачем дебіторської заборгованості з боку контрагентів, яка складає 12 061 331 821,05грн., що підтверджується довідкою №16/2069409 від 11.10.2016р., та на значний розмір невідшкодованого державою ПДВ, який станом на квітень 2016 року складає 289 631 284 млн. грн., що підтверджується відповідними актами звірки з контролюючим органом.

Враховуючи зазначене, матеріальні інтереси обох сторін, наявність інфляційних процесів в державі, які впливають на діяльність, в тому числі позивача, приймаючи до уваги ступінь вини боржника з урахуванням сплати відповідачем основного боргу, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду та вважає за доцільне заяву відповідача про відстрочку виконання рішення задовольнити частково та відстрочити виконання рішення господарського суду у даній справі до 16.03.2017р., що надасть можливість відповідачу за цей період вирішити питання щодо погашення заборгованості. При цьому, апеляційний суд також виходить з того, що зменшення стягуваної пені, надання розстрочки та відстрочки виконання судового рішення є правом суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, тому зазначене рішення не впливає на розгляд клопотання про надання розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 10.01.2017р. по справі №908/3263/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 10.01.2017р. по справі №908/3263/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.01.2017р. по справі №908/3263/16 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЗО.