РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017Справа №910/735/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ГУТЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР"

до Аграрного фонду

про стягнення 27.781,60 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача : Минець В.І. - за довіреністю від 24.05.2016 № 17;

відповідача: Підтинна О.І. - за довіреністю від 03.01.2017 № 587.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГУТЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Аграрного фонду про стягнення з останнього заборгованості в сумі 27.781,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушені умови укладеного між сторонами спору договору складського зберігання від 08.04.2011 № 40/11 з наступними змінами та доповненнями, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 27.781,60 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/735/17. Розгляд справи призначено на 06.02.2017.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, в якому зазначив, що Аграрний фонд належним чином поінформований про необхідність виконати свої обов'язки за договором складського зберігання від 08.04.2011 № 40/11, проте не може здійснити сплату грошових коштів за послуги зберігання, оскільки позбавлений можливості самостійно здійснювати платежі за послуги зберігання за договором.

В судовому засіданні 06.02.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ГУТЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (далі - зерновий склад/позивач) та Аграрним фондом (далі - поклажодавець/відповідач) укладено договір складського зберігання зерна від 08.04.2011 № 40/11 (далі - Договір) відповідно до предмету якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання Зерновому складу зерно пшениці, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання) якість яких відповідає ДСТУ, за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а Зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених Договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому договором та законодавствомм (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п.п. 3.3.2. Договору поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зерновому складу витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку, визначеному підпунктом 3.1.4. цього договору.

Згідно з п. 4.4. Договору поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання Зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Оскільки виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами зі складського зберігання, тому права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 66 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Частиною першою статті 946 ЦК України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Так, на виконання зобов'язань за Договором та на його умовах відповідачем було передано на зберігання позивачу 200.000 кг. жита 3 класу, 2012 року врожаю, що підтверджується складською квитанцією №63 від 06.08.2012, які містяться в матеріалах справи.

Позивачем надавались послуги зі зберігання зерна в період з 01.04.2016 по 30.11.2016, загальна вартість яких становить 27.781,60 грн., відповідно до умов договору.

Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу №02-12/юр від 02.12.2016 про сплату заборгованості за зберігання об'єктів державного цінового регулювання на суму 27.781,60 грн.

До господарського суду позивачем подано засвідчену належним чином копію листа Аграрного фонду №40-07/1 від 03.01.2017, відповідно до якого відповідач повідомляє, що не заперечує факт зберігання зерна державного інтервенційного фонду на складах ТОВ "ГУТЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" по сьогоднішній день, проте фінансові зобов'язання за Договором не можуть бути виконані в добровільному порядку.

Доказів оплати вищезазначеної заборгованості відповідачем суду не надано.

Крім того, факт зберігання зерна позивачем у зазначеному ним обсязі у період з квітня 2016 по листопад 2016 відповідачем, у судовому засіданні 06.02.2017, не заперечувався.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з урахуванням такого.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність Відповідача, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, передбаченого Договором. Відповідна позиція відповідає практиці застосування статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод. (Постанова Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012).

Наявність та обсяг заборгованості Аграрного фонду у розмірі 27.781,60 грн. за надані позивачем послуги зі зберігання зерна у період з квітня 2016 по листопад 2016 підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 27.781,60 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги товариство з обмеженою відповідальністю "ГУТЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" до Аграрного фонду про стягнення 27.781,60 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Обов'язок доказування відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м.Київ, вул Грінченка, буд. 1; ідентифікаційний код 33642855) на користь товариство з обмеженою відповідальністю "ГУТЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (36014, м.Полтава, пл. Павленківська, 24,; ідентифікаційний код 31834605) заборгованість в розмірі 27.781 (двадцять сім тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 66 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 лютого 2017 року

Суддя С.В. Балац