ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа № 925/1497/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представники позивача, відповідача: не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області справу

за позовом Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 33 666 грн. 91 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 33 666 грн. 91 коп., з яких 21805 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію згідно договору № 184 від 08.10.2010, 830 грн. 63 коп. три проценти річних, 6765 грн. 83 коп. інфляційних втрат, 4265 грн. 45 коп. пені за прострочення виконання грошового зобовязання.

12.12.2016 позивач надіслав до суду клопотання від 07.12.216 про уточнення позовних вимог, в якому фактично зменшив розмір позовних вимог до суми 32936,49 грн. за рахунок зменшення заявленої до стягнення суми пені з 4265 грн. 45 коп. до 3535 грн. 03 коп. у звязку із допущеною в розрахунку помилкою.

03.01.2017 до суду надійшло клопотання позивача від 27.12.2016 про уточнення позовних вимог, в якому позивач знову зменшив розмір позовних вимог до суми 32749,16 грн. за рахунок зменшення сум трьох процентів річних до 776 грн. 45 коп. та інфляційних втрат до 6 632 грн. 68 коп. у звязку з невірним застосуванням даних при виконанні розрахунків та подав належні розрахунки заявлених до стягнення сум.

Право позивача на зменшення розміру позовних вимог передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, тому клопотання позивача від 07.12.216 та від 27.12.216 щодо зменшення розміру позовних вимог підлягає прийняттю до розгляду у даній справі. Суду подані докази надіслання відповідачу позовної заяви із додатками та названих уточнень позовних вимог на адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Представники сторін у судове засідання не зявилися.

12.12.2016 до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника позивача.

Відповідач не направила свого представника у судове засідання, не подала суду відзив на позов, про причини невиконання вимог суду не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача, за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке. Суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, ухвали суду від 02.12.2016, 22.12.2016 надіслані за адресою відповідача, вказаною в позовній заяві, ухвала від 11.01.2017 надіслана на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, надіслання ухвал суду оформлено згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України, однак вказані ухвали повернуті до суду без вручення з відміткою у довідці про причину повернення "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до пункту 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В пункті 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також вказано, що місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Для забезпечення повідомлення відповідачу про час і місце розгляду справи після повернення до суду вказані ухвали були повторно надіслані на адресу відповідача простою кореспонденцією. Отже, надіслання судом відповідачу ухвал за адресою, вказаною у ЄДР, є належним повідомленням відповідача про час і місце розгляду справи.

Господарським процесуальним кодексом України не встановлено обовязку суду відкладати розгляд справи у разі відсутності представника сторони чи неподання витребуваних документів. Відповідно до статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно пункту 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ N 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представника однієї з сторін справа може бути розглянута без його участі, якщо неявка такого представника не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком. Також суд враховує, що 01.02.2017 закінчується строк розгляду спору, а заяви про продовження цього строку до суду не надходили.

У судовому засіданні 31.01.2017 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Суд прийняв до розгляду у даній справі клопотання позивача від 07.12.2016 та від 27.12.2016 про уточнення позовних вимог, в яких позивач фактично зменшив розмір позовних вимог, тому позов розглядається в сумі 32 749,16 грн.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2010 року Уманське комунальне підприємство "Уманьтеплокомуненерго" (Теплопостачальник за договором, позивач у справі) та фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (Споживач за договором, відповідач у справі) уклали договір № 184 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, далі - ОСОБА_2, згідно якого Теплопостачальник відпускає Споживачу теплову енергію на опалення приміщення по вул. Садовій, 24 в м. Умань.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.2. Договору термін дії договору з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2013 року. ОСОБА_2 вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до його закінчення не надійде заяви однієї із Сторін про його розірвання.

За доводами позивача відповідач не зверталася до позивача із заявою про розірвання Договору, тому він в силу умови пункту 9.2. Договору вважається продовженим на кожний наступний рік і станом на момент розгляду справи є чинним.

У відповідності з пунктом 5.2 Договору порядок розрахунків встановлюється шляхом попереднього вручення рахунку. Розрахунки за спожиту теплову енергію проводяться до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у разі не оплати або несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію у строки, зазначені у п. 5.2 даного Договору, Споживач сплачує на користь Теплопостачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до умов Договору позивач відпускав теплову енергію на опалення приміщення по вул. Садовій, 24 в м. Умань та оформляв рахунки на оплату вартості поставленого теплової енергії, однак відповідач зобовязання по оплаті здійснила частково, у звязку з чим утворилася заборгованість відповідача перед позивачем за період з січня 2014 року по липень 2016 року в сумі 21 805 грн. Тому позивач звернувся з позовом до господарського суду, в якому просить стягнути з відповідача борг за теплову енергію, пеню, інфляційні втрати і 3 проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до такого.

Укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 № 184 від 08.10.2010 на відпуск теплової енергії для потреб опалення за своєю правовою природою є договором поставки.

Незважаючи на вимоги суду, відповідач не спростувала доводів позивача щодо дійсності цього договору станом на момент подання позовної заяви та розгляду даного позову в суді, не подала суду доказів розірвання Договору чи повідомлення позивачу про його розірвання, як це передбачено пунктом 9.2. Договору.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статей 173, 174, 193, 202 ГК України, статей 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема належним виконанням.

За приписом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 5.2 Договору встановлено обовязок відповідача проводити розрахунки за спожиту теплову енергію до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії.

Відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобовязань за Договором.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 21 805 грн. заборгованості за теплову енергію з січня 2014 року по липень 2016 року підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем, а отже підлягає задоволенню.

Відповідно до умови пункту 6.2 Договору позивач нарахував та предявив до стягнення 3 535 грн. 03 коп. пені за період з 11 лютого 2016 року по 11 липня 2016 року. Позивач врахував вимогу суду в ухвалі від 02.12.2016 та надав у справу і надіслав відповідачу правильний розрахунок пені, виходячи із встановленої Договором умови про строк оплати вартості теплової енергії. Вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 3 535 грн. 03 коп. є обґрунтованою та законною, основаною на умові Договору, не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання по 11.07.2016 та інфляційних втрат по липень 2016 року підлягають задоволенню відповідно до припису статті 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних позивачем виконаний вірно після врахування вимоги суду в ухвалах від 07.12.2016, 22.12.2016, тому з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 6 632 грн. 68 коп. по липень 2016 року та три проценти річних в сумі 776 грн. 45 коп. по 11.07.2016.

Статтею 49 ГПК України визначено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задовольняється позов повністю, однак позивачем було двічі зменшено розмір позовних вимог у звязку з неправильними нарахуваннями сум пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, тобто вказані у позові суми були предявлені помилково та уточнені на вимогу суду, тому на підставі частини 2 статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу витрати на сплату судового збору в сумі 1340 грн. 44 коп., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Лісна, 7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" (20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Тищика, 12а, ідентифікаційний код 02082675) - 21 805 грн. (двадцять одну тисячу вісімсот пять гривень) боргу, 6 632 грн. 68 коп. (шість тисяч шістсот тридцять дві гривні 68 копійок) інфляційних втрат, 776 грн. 45 коп. (сімсот сімдесят шість гривень 45 копійок) три проценти річних, 3 535 грн. 03 коп. (три тисячі пятсот тридцять пять гривень 03 копійки) пені, 1 340 грн. 44 коп. (тисячу триста сорок гривень 44 коп.) витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 06.02.2017 (понеділок).

Суддя А.Д. Пащенко