ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р.Справа № 5017/3760/2012
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів: Бєляновського В.В., Таран С.В.

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів)

при секретарі: Колбасовій О.Ф.

за участю представників сторін:

від ПАТ «НАК» Нафтогаз України ОСОБА_2

від ПАТ „Одесагаз ОСОБА_3

від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу господарського суду Одеської області від 29.11.2016р.

за скаргою ПАТ "Одесагаз" на дії ДВС в порядку ст. 121-2 ГПК України

у справі №5017/3760/2012

за позовом Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Публічного акціонерного товариства „Одесагаз

про стягнення 36 738 222,43 грн.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства „Одесагаз

до Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

про стягнення 71 488 648,34 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.07.2014р. по справі №5017/3760/2012 стягнуто з ПАТ „Одесагаз на користь ПАТ ПАК „Нафтогаз України 18680000 грн. основного боргу, 1880996,47 грн. три проценти річних, 842427,24 грн. індексу інфляції, 4445509,89 грн. пені.

29.07.2014 року на виконання вказаної постанови видано відповідний наказ.

18.08.2016р. за вх.№2-4327/16 до суду надійшла скарга ПАТ „Одесагаз на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у порядку ст.121-2 ГПК України по виконанню наказу суду від 29.07.2014р. у справі №5017/3760/2012.

18.08.2016р. ПАТ Одесагаз звернулося до господарського суду Одеської області із скаргою на бездіяльність органу державної виконавчої служби з посиланням на ч.ч. 1,3,7 ст. 28, ч.2 ст. 25, ст.82 ЗУ „Про виконавче провадження, Постанову Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів», ст. 121-2 ГПК України, в якій просило визнати бездіяльність ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, зобовязати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винести постанову, якою скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50608511 від 23.03.3016р., видану на підставі постанови №47110386 від 02.07.2015р., зобовязати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винести постанову, якою скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015р., зобовязати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винести постанову, якою скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП №50608511 від 23.03.2016р., зобовязати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винести постанову, якою скасувати постанову про арешт майна боржника ВП №50608511 від 23.03.2016р. Також, у скарзі ПАТ „Одесагаз просить суд винести ухвалу про забезпечення позову, якою зупинити стягнення на підставі виконавчого провадження ВП №50608511 до розгляду скарги по суті.

Доводи скаржника ґрунтуються на тому, що у ДВС відсутні правові підстави для стягнення із ПАТ „Одесагаз виконавчого збору у визначеному державним виконавцем розмірі, оскільки, в даному випадку, державний виконавець був зобовязаний врахувати наявність мораторію на той час на умови наданої судом розстрочки виконання рішення суду, а відтак ВПВР ДВС не було скасовано незаконні постанови, а саме: постанову про стягнення виконавчого збору ВП№47110386 від 02.07.2015р. у розмірі 2 584 893,36 грн. та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50608511 від 23.03.2016р., чим було порушено інтереси ПАТ „Одесагаз.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.08.2016р. (головуючий суддя - Малярчук І.А., судді - Никифорчук М.І., Зайцев Ю.О.) скаргу прийнято до провадження з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.08.2016р., з підстав перебування судді Никифорчука М.І. у відпустці, для розгляду скарги визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Малярчук І.А., судді Зайцев Ю.О., ОборотоваО.Ю., з врахуванням чого вказану скаргу прийнято до провадження визначеною колегією суддів.

Ухвалою суду від 30.08.2016р. відкладено вирішення скарги ПАТ „Одесагаз від 18.08.2016р. за вх.№2-4327/16 до повернення справи №5017/3760/2012 до Господарського суду Одеської області із суду вищої інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2016р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2016р. залишено без змін.

24.10.2016р. справа надійшла з Вищого господарського суду України до Господарського суду Одеської області, у звязку з чим ухвалою суду від 25.10.2016р. скаргу ПАТ „Одесагаз на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України призначено до розгляду у засіданні суду.

Вимоги скарги ПАТ „Одесагаз неодноразово уточнювало (від 14.11.2016р. за вх.№27643/16, від 28.11.2016р. за вх.№28854/16).

Згідно останніх уточнень від 28.11.2016р. скаржник просив суд визнати недійсною постанову ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.11.2016р. (головуючий суддя - Малярчук І.А., судді - Зайцев Ю.О., Оборотова О.Ю.) визнано правомірними доводи ПАТ „Одесагаз, викладені у скарзі від 18.08.2016р. за вх.№2-4327/16, уточненнях до неї від 14.11.2016р. за вх.№27643/16, від 28.11.2016р. за вх.№28854/16, щодо визнання недійсною постанови Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015р. у порядку ст.121-2 ГПК України по виконанню наказу суду від 29.07.2014р. у справі №5017/3760/2012.

Визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015р.

Суд визнав доводи скаржника обґрунтованими та законними, а дії державного виконавця такими, що суперечать вимогам ст. 37, 39 ЗУ „Про виконавче провадження.

Також господарський суд врахував позицію, викладену в Постанові Пленуму ВГСУ від 17.10.2012р. №9 та дійшов висновку про можливість відновлення скаржнику строк на захист його порушених прав у порядку статті 121-2 ГПК України та задовольнив скаргу ПАТ „Одесагаз, з врахуванням уточнень від 14.11.2016р. за вх.№27643/16, від 28.11.2016р. за вх.№28854/16.

Також суд дійшов висновку про можливість відновити скаржнику строк на захист його порушених прав у порядку статті 121-2 ГПК України в звязку з перебуванням ПАТ „Одесагаз на момент прийняття оскаржуваної постанови державної виконавчої служби у Реєстрі підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", виконавче провадження мало бути зупинене, що унеможливило проведення примусових виконавчих дій, позаяк, і нарахування виконавчого збору, зважаючи також на повну оплату боржником заборгованості за судовим рішенням у даній справі в порядку наданої розстрочки, усвідомлюючи можливість ДВС у разі невизнання недійсною оскаржуваної постанови відкриття за нею нового виконавчого провадження та накладання арештів на майно боржника, що впливатиме на господарську діяльність підприємства паливно-енергетичного комплексу та призведе до неправомірних дій щодо стягнення грошових коштів.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 29.11.2016р. та відмовити ПАТ „Одесагаз в задоволені скарги в повному обсязі.

Апелянт, посилаючись на Постанову Пленуму ВАСУ від 13.12.2010р. №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», п.7 ч.2 ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження» вважає, що судом першої інстанції в порушення п.1 ч.1 ст.80 ГПК України не припинено провадження у справі, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Скаржник зазначає, що керуючись нормами ЗУ «Про виконавче провадження» (редакція закону, яка діяла на момент вчинення виконавчої дії) 03.04.2015р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою встановлено боржнику самостійно виконати рішення суду в 7-денний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження. До того ж, державним виконавцем п.3 вищезазначеної постанови розяснено боржнику, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, його буде зобовязано виконати рішення в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією зі зворотнім повідомленням.

Боржником рішення суду у строки надані для самостійного виконання не виконано, у звязку з чим державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, а у подальшому постанову про накладення арешту на все майно та грошові кошти ПАТ „Одесагаз.

Окремо апелянт наголосив на тому, що постанова №47110386 від 02.07.2015р. ПАТ „Одесагаз у встановленому законом порядку не оскаржувалась, Департаментом ДВС Міністерства юстиції України у самостійному порядку не скасовувалась.

Посилання суду першої інстанції на те що вказана постанова скасована відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України через надання постановою ОАГС від 20.07.2015р. ПАТ „Одесагаз розстрочки виконання постанови від 22.07.2014р. на 90 місяців є хибними, адже не відповідають закону , загальним засадам права. Автоматичне скасування, без винесення процесуального документа, постанови про стягнення з боржника виконавчого збору через надання розстрочки виконання рішення суду ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено.

На думку апелянта, державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження, а тому скарга задоволенню не підлягає.

В запереченнях на апеляційну скаргу від 01.02.2017р., ПАТ «Одесагаз» просило ухвалу господарського суду Одеської області від 29.11.2016р. по справі №5017/3760/2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ПАТ «Одесагаз» зазначає про відсутність правових підстав для стягнення виконавчого у збору у визначеному державним виконавцем розмірі, оскільки, в даному випадку, державний виконавець був зобовязаний врахувати наявність мораторію на той час та умови наданої судом розстрочки виконання рішення суду, а відтак, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби не було скасовано незаконні постанови, а саме: постанову про стягнення виконавчого збору ВП №47110386 від 02.07.2015р. у розмірі 2 584 893,36 грн., чим було порушено інтереси ПАТ «Одесагаз».

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ „Одесагаз 09.08.2016р. надіслав на адресу Департаменту ДВС заяву №21-17-583 від 01.08.2016р. про виконання судового рішення, а саме, постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2016р. по справі №5017/3760/2012, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.05.2016р., згідно якої: визнано правомірними доводи ПАТ „Одесагаз, викладені у скарзі від 29.03.2016р. за вх.№2-1622/16, з врахуванням уточнень від 18.05.2016р. за вх.№12404/16, від 19.05.2016р. за вх.№12548/16, та задоволено скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у порядку ст.121-2 ГПК України по виконанню наказу суду від 29.07.2014р. у справі №5017/3760/2012 щодо винесення державною виконавчою службою постанов про відкриття виконавчого провадження №50608511 від 23.03.2016р. та про накладення арешту на кошти від 23.03.2016р.; визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №50608511 від 23.03.2016р.; визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП №50608511 від 23.03.2016р. та накладення арешту на кошти ПАТ „Одесагаз; визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №50608511 від 23.03.2016р., видану на підставі постанови №47110386 від 02.07.2015р.; визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника ВП №50608511 від 23.03.2016р., видану на підставі постанови № від 02.07.2015р.

Скаржник вказує, що всупереч положенням ст.ст.6, 11 Закону України „Про виконавче провадження ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було проігноровано вимоги ухвали Господарського суду Одеської області від 19.05.2016р., не скасовано постанови про накладення арешту на кошти та майно ПАТ „Одесагаз, внаслідок чого до теперішнього часу тривають арешти майна та рахунків ПАТ „Одесагаз. Постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору ВП №50608511 від 23.03.2016р., видану на підставі постанови №47110386 від 02.07.2015р. ВПВР Департаменту ДВС теж не було скасовано як і саму постанову про стягнення виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015р. Скаржник вважає постанову №47110386 від 02.07.2015р., на підставі якої було відкрито виконавче провадження про стягнення виконавчого збору ВП №50608511 від 23.03.2016р. теж незаконною з наступних підстав. 03.04.2015р. постановою ДВС №47110386 було відкрито виконавче провадження з виконання наказу №5017/3760/2012 про стягнення з ПАТ „Одесагаз на користь ПАТ „НАК „Нафтогаз України 25848933,60грн. та надано ПАТ „Одесагаз семиденний строк на добровільне виконання вимог виконавчого документу. 19.06.2015р. ПАТ „Одесагаз звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про надання розстрочки виконання рішення по вказаній справі. 02.07.2015р. ДВС винесено постанову №47110386 про стягнення виконавчого збору у розмірі 2584893,36грн., що складає 10% від загальної суми майнових вимог стягувача за виконавчим документом 25848933,60грн.

Однак, на момент відкриття виконавчого провадження ВП №47110386 ПАТ „Одесагаз приймало участь у процедурі погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу та згідно п.3.7. статті 3 Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу №2711 зі змінами та доповненнями від 01.08.2014р. та Закону України „Про внесення змін до деяких законів щодо забезпечення розрахунків у паливно-енергетичному комплексі від 03.07.2014р. №1571-VI, на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження. Із чого скаржник робить висновок про те, що виконавче провадження ВП №47110386, відкрите ВПВР 03.04.2015р., повинно було бути зупинене одразу після його відкриття на підставі п.15 ч.1 ст.37 Закону України „Про виконавче провадження, однак, ВПВР департаменту ДВС було проігноровано вищезазначені вимоги Закону, - не було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

Подалі постановою ОАГС від 30.07.2015р. у справі №5017/3760/2012 заяву ПАТ „Одесагаз було задоволено частково, надано розстрочку виконання рішення на 90 місяців, починаючи з липня 2015 року щомісячно рівними частинами по 287210,37грн. При цьому, скаржник вважає, що державний виконавець вправі вживати заходи із примусового виконання рішення виключно щодо суми, з приводу якої на момент здійснення виконавчих дій сплив строк надання розстрочки. В той же час, решта платежів, які мають здійснюватись боржником в майбутньому згідно затвердженого судом графіку розстрочки виконання рішення не підлягають виконанню у примусовому порядку.

ПАТ „Одесагаз вважає, що державний виконавець був вправі стягувати із ПАТ „Одесагаз виконавчий збір виключно щодо суми, яка на момент винесення відповідної постанови про стягнення виконавчого збору підлягала стягненню відповідно до затвердженого судом графіку розстрочки виконання рішення, а враховуючи той факт, що ПАТ „Одесагаз достроково самостійно виконало постанову ОАГС від 30.07.2015р., а саме, станом на 24.11.2015р. сплатило на користь ПАТ „НАК „Нафтогаз України 25848933,30грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 141343,89грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та листом стягувача ПАТ „НАК „Нафтогаз України від 28.12.2015р. №14/2-2284В, виконавчий збір мав би дорівнювати нулю.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Положеннями ст. 1 ЗУ „Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.6 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Частина 1 статті 11 Закону України „Про виконавче провадження визначає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 7 ст. 17 ЗУ „Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.25 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 7 ст.28 Закону України „Про виконавче провадження у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. У разі виконання рішення, за яким закінчився строк для його самостійного виконання, але судом встановлено відстрочку чи розстрочку виконання рішення, виконавчий збір стягується в порядку, встановленому цим Законом, шляхом виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

Згідно п.15 ч.1 ст.37 Закону України „Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.39 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1 - 17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а з підстави, передбаченої пунктом 18 частини першої статті 37 цього Закону, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк. Виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктом 15 статті 37 цього Закону, - до закінчення строку дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

У частині 4 ст.39 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Апеляційна інстанція погоджується з висновками господарського суду щодо задоволення скарги ПАТ „Одесагаз.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Одеської області від 19.05.2016р., залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2016р. та постановою ВГСУ від 04.10.2016р., визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №50608511 від 23.03.2016р., видану на підставі постанови №47110386 від 02.07.2015р.; визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника ВП №50608511 від 23.03.2016р., видану на підставі постанови № від 02.07.2015р.; визнано недійсною постанову ВПВР про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №50608511 від 23.03.2016р.

02.07.2015р. державним виконавцем ВПВР ДВС України винесено постанову ВП №47110386, якою стягнуто з боржника ПАТ „Одесагаз виконавчий збір в сумі 2584893,36 грн.

Натомість постановою ОАГС від 30.07.2015р. у справі №5017/3760/2012 надано ПАТ „Одесагаз розстрочку виконання рішення на 90 місяців, починаючи з липня 2015 року щомісячно рівними частинами по 287210,37грн., а ПАТ „Одесагаз в свою чергу достроково погасило визначену судовим рішенням заборгованість, що підтверджується платіжними дорученнями №1296 від 24.11.2015р., №1297 від 24.11.2015р., №18331 від 12.08.2015р., №18619 від 26.08.2015р., №19343 від 20.09.2015р., №19641 від 02.10.2015р., №19647 від 05.10.2015р., №19712 від 06.10.2015р., №19713 від 06.10.2015р., №19736 від 08.10.2015р., №19762 від 09.10.2015р., №19804 від 12.10.2015р., №19836 від 13.10.2015р., №19862 від 15.10.2015р., №19874 від 16.10.2015р., №19901 від 19.10.2015р., №19908 від 20.10.2015р., №19980 від 21.10.2015р., №20054 від 22.10.2015р., №20075 від 23.10.2015р., №20097 від 26.10.2015р., №20258 від 27.10.2015р., №20287 від 28.10.2015р., №20337 від 29.10.2015р., №20354 від 30.10.2015р.

Таким чином, нарахування виконавчого збору в сумі 2584893,36грн. на всю суму заборгованості, за умови розстрочення її сплати, є неправомірним, з огляду на те що, постанова про стягнення виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015р. суперечить положенням ст.28 Закону України „Про виконавче провадження та підлягає визнанню недійсною.

Щодо клопотання ПАТ «Одесагаз» про пропущення строку на оскарження постанови ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, то згідно п.15 ч.1 ст.37 ЗУ „Про виконавче провадження, у звязку з перебуванням ПАТ „Одесагаз на момент прийняття оскаржуваної постанови державної виконавчої служби у Реєстрі підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до ЗУ "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", виконавче провадження мало бути зупинене, що унеможливило проведення примусових виконавчих дій, позаяк, і нарахування виконавчого збору, зважаючи також на повну оплату боржником заборгованості за судовим рішенням у даній справі в порядку наданої розстрочки, усвідомлюючи можливість ДВС у разі невизнання недійсною оскаржуваної постанови відкриття за нею нового виконавчого провадження та накладання арештів на майно боржника, що впливатиме на господарську діяльність підприємства паливно-енергетичного комплексу та призведе до неправомірних дій щодо стягнення грошових коштів, - судом першої інстанції було правомірно відновлено скаржнику строк на захист його порушених прав у порядку статті 121-2 ГПК України.

Щодо посилань апелянта стосовно юрисдикції даного спору.

За змістом ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто, той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу.

Оскільки прийняття органом державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь яких рішень (постанов тощо) у процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні ст. 121-2 ГПК України під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Отже, враховуючи те, що постанову на підставі якої відкрито виконавче провадження ВП №50608511, прийнято в рамках виконавчого провадження ВП№47110386 по виконанню наказу господарського суду Одеської області від 29.07.2014 р. у даній справі, судова колегія вважає, що твердження скаржника щодо непідвідомчості скарги господарському суду є необґрунтованими.

Щодо посилань апелянта стосовно того, що автоматичне скасування, без винесення процесуального документа, постанови про стягнення з боржника виконавчого збору через надання розстрочки виконання рішення суду ЗУ «Про виконавче провадження не передбачено, судова колегія зазначає наступне.

У мотивувальній частині постанови № 47110386 заступника директора ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.08.2015р. зазначено, що згідно з вимогами ч.4 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" рішення господарського суду Одеської від 22.07.2014 має виконуватись в частині та у строки, встановлені постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2015р. про розстрочку виконання рішення. До закінчення цих строків державний виконавець не повинен вчиняти заходи з примусового виконання рішення господарського суду.

Державним виконавцем зазначено, що обґрунтовуючи надання ПАТ "Одесагаз" розстрочки виконання рішення, господарський суд виходив з фінансової неспроможності відповідача виконати рішення суду, що вказує на неможливість виконання вказаного рішення суду разовим платежем з незалежних від його волі причин.

За таких обставин державним виконавцем у постанові № 47110386 від 28.08.2015 зазначено, що накладення арешту на грошові кошти ПАТ "Одесагаз" в межах усієї суми заборгованості з урахуванням виконавчого збору перешкоджає виконанню постанови Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2015р. у справі № 5017/3760/2012, якою розстрочено виконання рішення господарського суду Одеської області від 22.07.2014 на 90 місяців, здійснюючи стягнення з ПАТ "Одесагаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України", починаючи з липня 2015 року щомісячно рівними частинами по 287210,37 грн.

Скасовуючи постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2015р. № 47110386 у зв'язку з наданням розстрочки виконання рішення, виконавчою службою не здійснено заходів щодо скасування постанови від 02.07.2015 №47110386 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Отже, виконавчою службою факти повного погашення відповідачем заборгованості, наданні боржникові постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2015р. у даній справі розстрочки виконання рішення суду на 90 місяців та, як наслідок, відсутність у останнього прострочення виконання судового рішення - не враховані.

Судова колегія частково погоджується із доводами апелянта щодо помилковості висновків суду першої інстанції про автоматичне скасування постанови про стягнення виконавчого збору, але, з урахуванням постанови Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2015р. у даній справі, якою відповідачеві було надано розстрочку виконання рішення, постанови №47110386 заступника директора ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту України від 28.08.2015 р., якою скасовано постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2015р. №47110386 та достроковим та повним виконанням боржником судового рішення, колегія суддів вважає, що стягнення виконавчого збору, з огляду на встановлені обставини, не узгоджується з наведеними законодавчими приписами якими встановлено підстави та умови, за якими виконавчий збір не стягується, а відтак, відкриття виконавчого провадження щодо виконання спірної постанови про стягнення виконавчого збору та накладення арешту не може вважатись обґрунтованими та такими, що відповідають законодавству України.

В свою чергу, посилання скаржника на те, що постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015 ПАТ "Одесагаз" у встановленому законом порядку не оскаржувалось та Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у самостійному порядку не скасовувалась, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, адже державний виконавець за ст.19 Конституції України повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів, а також ґрунтуються на довільному тлумаченні чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, ухвала господарського суду відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає залишенню без задоволення, а ухвала господарського суду Одеської області від 29.11.2016 року у даній справі без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105, 121-2 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Одеської області від 29.11.2016р. у справі №5017/3760/2012 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя С.В. Таран