ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017 року Справа № 904/5998/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Широбокової Л.П., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання: Лазаренко П.М.

представники сторін:

від відповідача: Соловей В.А., договір про надання юридичної допомоги №44/11-г від 01.11.2016 р., адвокат;

представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2016 року у справі № 904/5998/16

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "ТЕХНОЛІФТ", м. Дніпро

про стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування в розмірі 22 818, 01 грн. та суму сплачену за послуги аварійного комісара у розмірі 980, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "ТЕХНОЛІФТ" про стягнення суми виплаченого відшкодування в порядку регресу у розмірі 23 798,01 грн., з яких 22 818,01 грн. сума виплаченого відшкодування, 980,00 грн. сума сплачена за послуги аварійного комісара.

Позовні вимоги мотивовані положенням Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно якого, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2016 року у справі № 904/5998/16 (суддя Ярошенко В.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано спливом позовної давності та тим, що звернення позивача до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ "СП Техноліфт" про солідарне стягнення страхового відшкодування у розмірі 22 818,01 грн. та витрат на оплату послуг аварійного комісара у сумі 980 грн. з порушенням підвідомчості спору, не є перериванням строку позовної давності, у розумінні статті 264 ЦК України.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом не в повній мірі досліджено наявні в матеріалах справи докази, а також не прийнято до уваги надані позивачем пояснення щодо причини пропуску строку позовної давності.

А саме, у зв'язку з тим, що позивач своєчасно звернувся з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, зазначена позовна заява була прийнята до розгляду, але встановлені під час розгляду справи обставини, зумовили винесення ухвал про залишення частини вимог щодо одного з боржників без розгляду та закриття провадження по справі, скаржник вважає, що відбулося переривання строку позовної давності, а тому застосування норм ст. 267 ЦК України є незаконним.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "ТЕХНОЛІФТ" відзив на апеляційну скаргу не надало.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.10.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено в судове засідання на 07.11.2016р. колегією суддів: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Березкіна О.В., Чус О.В.

Розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського апеляційного господарського суду №1510/16 від 04.11.2016р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.11.2016р. визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Березкіна О.В., Широбокова Л.П.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.11.2016р. розгляд справи відкладено до 06.12.2016р.

Судове засідання, призначене на 06.12.2016р., не відбулось у зв'язку з терміновою відпусткою судді - доповідача у справі Дарміна М.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року було призначено розгляд справи на 27.12.2016 року.

27.12.2016 року розпорядженням керівника апарату суду Нурулаєвою Г.Ю. відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматичну систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 904/5998/16 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді - доповідача Дарміна М.О.

Таким чином, в результаті повторного автоматичного розподілу, справу №904/5998/16 було передано судді - доповідачу Іванову О.Г.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.12.2016 року було прийнято справу 904/5998/16 до свого провадження у складі колегії суддів головуючий суддя Іванов ОГ. (доповідач), судді Березкіна О.В., Широбокова Л.П. та призначено до розгляду на 02.02.2017 року.

Представник Позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 02.02.2017 року, не з'явилися, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 102 ГПК України, а також, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ст. 75 ГПК України розглянути справу у відсутність представника Позивача.

В судовому засіданні 02.02.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

21.11.2011 року у м. Дніпропетровськ на перехресті вул. Байкальська та вул. Академіка Образцова сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля "УАЗ 31514", н/з НОМЕР_1, що належить ТОВ "Спеціалізоване підприємство "Техноліфт", під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Chery Tiro", н/з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 (арк. с. 12).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Chery Tiro", н/з НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, було пошкоджено.

21.11.2011 року ОСОБА_5 було повідомлено позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується відповідною заявою (арк. с. 12).

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2012 № 1/0417/102/2012 винним у скоєнні ДТП було визнано ОСОБА_2 (арк. с. 33-34).

23.05.2012 року власник автомобіля автомобіля "Chery Tiro", н/з НОМЕР_2, - ОСОБА_5 звернувся до позивача із заявою виплату страхового відшкодування (арк. с. 35).

Згідно ремонтної калькуляції № 184/2011 від 14.01.2012 розмір відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Chery Tiro", н/з НОМЕР_2, склав 36239, 99 грн. та розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля склав 26 901, 61 грн., відповідно до звіту № 184/2011 від 14.01.2012 (арк. с. 18-24).

Згідно до заяви ОСОБА_5 та визначеного розміру матеріального збитку (без ПДВ),позивачем було виплачено страхове відшкодування ОСОБА_5 шляхом перерахування коштів у розмірі 22 818,01 грн. платіжним дорученням від 03.08.2012 № 1/1-15932 (арк. с. 37), а також, було здійснено оплату вартості послуг аварійного комісара у сумі 980 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 14.06.2012 № 2924 (арк.с. 39).

Винною у ДТП особою був - ОСОБА_2 який перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Техноліфт" та під час скоєння ДТП використовував автомобіль "УАЗ 31514", н/з НОМЕР_1, який, на момент скоєння ДТП, належав відповідачеві (арк. с. 109).

У зв'язку з виниклою обставиною, позивач просить в порядку регресу стягнути з відповідача 22 818,01 грн. страхового відшкодування та 980 грн. витрат на оплату послуг аварійного комісара, на підставі ст. 1172 ЦК України.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Згідно ст. 22 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно ст. 4 Закону, суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Положеннями пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до абз. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону, МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно положень ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на викладене, до позивача, який виплатив страхове відшкодування потерпілій особі за шкоду завдану внаслідок ДТП, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки у розмірі виплаченого відшкодування.

Сума виплаченого страхового відшкодування ОСОБА_5 у розмірі 22 818,01 грн., а також розмір оплати вартості послуг аварійного комісара у сумі 980 грн. відповідачем не оспорюється, доказів сплати вищезазначеного страхового відшкодування та вартості послуг аварійного комісара відповідачем не надано, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, 19.09.2016 року відповідач звернувся до суду із заявою про застосування до позовних вимог про стягнення 22 818,01 грн. страхового відшкодування та 980 грн. витрат на оплату послуг аварійного комісара, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи та зі змісту позовної заяви вбачається, що право позивача на звернення до відповідача з регресним позовом виникло в момент виконання основного зобов'язання.

Так, відповідно до платіжного доручення № 1/1-15931 від 03.08.2012 року про сплату страхового відшкодування ОСОБА_5 регламентна виплата потерпілому здійснена позивачем 03.08.2012 року (а.с. 37); оплату послуг аварійного комісара здійснено 14.06.2012 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2924 від 14.06.2012 року (а.с. 39).

Таким чином, строк позовної давності за вищезазначеними вимогами сплив 03.08.2015 року та 14.06.2015 року, відповідно.

В той же час, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось з позовом до господарського суду 20.07.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області, тобто майже через один рік після спливу строку позовної давності (арк. с. 3).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що строк позовної давності по вимогами про стягнення у порядку регресу страхового відшкодування та витрат на оплату послуг аварійного комісара на момент звернення позивача із позовом до господарського суду сплив.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 у справі "ВАТ Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник мас певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Отже, вимога про стягнення страхового відшкодування у розмірі 22818, 01 грн. та витрат на оплату послуг аварійного комісара у сумі 980 грн. підставно визнана господарським судом такою, що не підлягає задоволенню судом у зв'язку із спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку із своєчасним зверненням позивача з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ТОВ "СП Техноліфт", який був прийнятий до розгляду, але встановлені під час розгляду справи обставини, зумовили винесення ухвал про залишення частини вимог щодо одного з боржників без розгляду та закриття провадження по справі, відбулося переривання строку позовної давності, а тому застосування норм ст. 267 ЦК України є незаконним, є безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2015 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ "СП Техноліфт" про солідарне стягнення страхового відшкодування у розмірі 22818, 01 грн. та витрат на оплату послуг аварійного комісара у сумі 980 грн. (арк. с. 46-47).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2015 у справі № 202/5398/15-ц, залишеною в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.12.2015, позовні вимоги у справі за позовом Моторно-транспортного страхового бюро України було залишено без розгляду в частині пред'явлення позову до відповідача - ОСОБА_2 (арк. с. 48, 50).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2015 року у справі № 202/5398/15-ц, залишеною в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.12.2015року, провадження по цивільній справі за позовом Моторно-транспортного страхового бюро України до Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Техноліфт" про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу було закрито, у зв'язку з тим, що позов юридичної особи до юридичної особи, з урахуванням положень статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (арк. с.49, 51).

Відповідно до частини 2 статті 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

У пункті 4.4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду). Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що звернення позивача до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ "СП Техноліфт" про солідарне стягнення страхового відшкодування у розмірі 22 818,01 грн. та витрат на оплату послуг аварійного комісара у сумі 980 грн. з порушенням підвідомчості спору, не є перериванням строку позовної давності, у розумінні статті 264 ЦК України.

Посилання скаржника на те, що про існування трудових відносин між відповідачем та ОСОБА_2 йому стало відомо лише під час розгляду цивільної справи з письмового заперечення ОСОБА_2, колегія суддів не визнає у якості поважної причини пропущення строку позовної давності, оскільки ніщо не заважало позивачу дізнатися про вищезазначені обставини раніше, в тому числі й з вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2012 року щодо останнього, який самим позивачем долучено до позовної заяви до суду загальної юрисдикції.

При цьому, колегія суддів констатує, що апелянт не просить в порядку ч. 5 ст. 267 ЦК України визнати поважними причини пропущення строку позовної давності та захистити порушене право, а помилково вважає, що строк позовної давності не сплив через його переривання.

З огляду на обґрунтованість рішення господарського суду, відповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги скаржника про скасування рішення є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м. Київ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2016 року у справі № 904/5998/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 07.02.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Березкіна