ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Справа № 909/226/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І., - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Коробенка Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на ухвалуЛьвівського апеляційного господарського суду від 07.11.2016
у справі№ 909/226/16
Господарського судуІвано-Франківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства "Тисменицягаз"
про стягнення заборгованості в сумі 4409889,85 грн,

за участю представників:
позивачаСидоренко А.С. -предст. дов. від 18.04.2014;
відповідачаВолощук П.Ю. -предст. дов. від 29.12.2016;

ВСТАНОВИВ:

16.03.2016 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до господарського суду позовну заяву про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" заборгованості за поставлений природний газ в сумі 2937587,61 грн, за прострочення виконання грошового зобов'язання пеню у сумі 908223,08 грн, 3 % річних в сумі 134484,51 грн, інфляційні втрати в сумі 429594,65 грн.

Відповідач відхилив позовні вимоги, посилаючись на відсутність правових підстав для виникнення обов'язку сплатити вартість поставленого природного газу, а також на необґрунтованість нарахування відповідних сум пені, річних , інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання з тих підстав, що його обов'язок сплатити відповідні кошти виникає лише після підписання та на підставі підписаних двома сторонами актів прийому-передачі природного газу; оскільки позивач не повернув підписані та надіслані йому відповідачем акти прийому-передачі, це позбавляє відповідача можливості визначити, чий саме газ отримано відповідачем при наявності у нього інших постачальників.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2016 (суддя Цюх Г.З.) в позові відмовлено з підстав невиконання позивачем свого зустрічного зобов'язання за договором, що полягає у обов'язку підписати та надіслати відповідачу у обумовлені строки акт прийому-передачі природного газу, в зв'язку з чим у позивача не виникло право вимоги оплати за спірний газ.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження та призначено її розгляд.

07.11.2016 відповідач звернувся до апеляційного суду з клопотанням про призначення судово-бухгалтерської експертизи, на вирішення якої просив поставити запитання: - чи підтверджено документально розрахунок пені, інфляційних втрат на 3% річних, наданий позивачем за договором № 13-151-Н від 04.01.2013.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 призначено у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертній установі - Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз; на вирішення експерта поставлено таке питання: чи підтверджено документально розрахунок пені, інфляційних втрат на 3% річних, наданий позивачем за договором № 13-151-Н від 04.01.2013 (з врахуванням укладених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 425 від 19.02.2013, № 613 від 15.03.2013, № 926 від 17.04.2013, № 1145 від 21.05.2013, № 1304 від 20.06.2013, № 1976 від 18.11.2013., № 108 від 21.01.2014, № 355 від 18.02.2014, № 1338 від 13.06.2014, № 1909 від 22.09.2014, № 2372 від 15.12.2014, № 189 від 22.01.2015, № 190 від 22.01.2015, № 318 від 17.02.2015, № 544 від 17.03.2015, № 951 від 21.04.2015, № 1213 від 21.05.2015 № 1337 від 16.06.2015 № 1548 від 15.07.2015, № 1700 від 21.07.2015, № 2970 від 18.12.2015, № 595 від 18.02.2016; для проведення експертизи ухвалено надати експертній установі матеріали справи № 909/226/16 у п'яти томах; у зв'язку з призначенням судово-економічної експертизи провадження у справі зупинено до надання судовим експертом висновку.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 у даній справі скасувати повністю. Касаційну скаргу обґрунтовано порушенням судом норм процесуального права, а саме: всупереч приписам статей 41, 79, 106 Господарського процесуального кодексу України на вирішення експертизи судом поставлені питання, які не потребують спеціальних знань, а суд мав самостійно дослідити поставлене експерту запитання; порушивши процесуальні права сторін, суд прийняв ухвалу про призначення експертизи у тому ж судовому засіданні, не надавши можливості представникам сторін поставити власні запитання на вирішення експерту або заперечення щодо її проведення, не визначив в ухвалі об'єкти, що підлягають дослідженню, відтак, безпідставно зупинив провадження у справі.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи касаційної скарги. Відповідач у відзиві та усно, у судовому засіданні відхилив доводи касаційної скарги, просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За приписами частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення господарським судом судової експертизи (пункт 1 частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України). Виходячи зі змісту частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України, необхідною передумовою для застосування такого необов'язкового виду зупинення провадження у справі також має бути існування обставин, що перешкоджають розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Призначення і проведення судової експертизи врегульовано статтею 41 Господарського процесуального кодексу України, згідно з частиною першою якої для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу; учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом; остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Відповідно до статті 1 Закону України ,,Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

Із сукупності наведених норм вбачається, що зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням господарським судом судової експертизи є правом суду, а не його обов'язком. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, зупиняючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України, суд на виконання положень наведеного вище законодавства та приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України повинен в обов'язковому порядку обґрунтувати необхідність призначення судової експертизи та навести підстави і мотиви такого призначення, обставини справи, які підлягають з'ясуванню експертом та обґрунтування неможливості з'ясування цих обставин судом.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Згідно з пунктом 1. розділу ІІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України, від 8 жовтня 1998 N 53/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 N 1950/5 ( далі - Рекомендації), одним із видів економічних експертиз є експертиза документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності. Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 розділу ІІІ Рекомендацій основними завданнями експертизи документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності є, зокрема, визначення документальної обґрунтованості оформлення операцій з одержання, реалізації товарно-матеріальних цінностей; визначення документальної обґрунтованості відображення в обліку грошових коштів.

До орієнтовного переліку вирішуваних питань віднесені такі питання, зокрема: чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах позивача розмір заборгованості за поставлені товарно-матеріальні цінності за договором?

Разом з тим, як вбачається зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції від 07.11.2016, у цій справі призначено судово-економічну експертизу; на вирішення експерта поставлено таке питання: 1) чи підтверджено документально розрахунок пені, інфляційних втрат на 3% річних наданий позивачем по договору № 13-151-Н від 04.01.2013 (з врахуванням укладених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 425 від 19.02.2013, № 613 від 15.03.2013, № 926 від 17.04.2013, № 1145 від 21.05.2013, № 1304 від 20.06.2013, № 1976 від 18.11.2013, № 108 від 21.01.2014, № 355 від 18.02.2014, № 1338 від 13.06.2014, № 1909 від 22.09.2014, № 2372 від 15.12.2014, № 189 від 22.01.2015, № 190 від 22.01.2015, № 318 від 17.02.2015, № 544 від 17.03.2015, № 951 від 21.04.2015, № 1213 від 21.05.2015, № 1337 від 16.06.2015, № 1548 від 15.07.2015, № 1700 від 21.07.2015, № 2970 від 18.12.2015, № 595 від 18.02.2016.

Таким чином, винесені судом на вирішення судового експерта питання не спрямовані безпосередньо на визначення розміру заборгованості за поставлені товарно-матеріальні цінності за договором між сторонами, а стосуються лише обґрунтованості розрахунку пені, інфляційних втрат, річних, наданого позивачем.

При цьому суд апеляційної інстанції не врахував, що розрахунок пені, інфляції, річних регулюється умовами договору та приписами чинного законодавства (в тому числі з врахуванням порядку та наслідків укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету) та жодним чином не мотивував, які саме складові (період прострочення, відсоток річних, розмір пені, що підлягає застосуванню) для визначення правомірності здійснених позивачем нарахувань потребують спеціальних знань у цій галузі.

Отже винесені судом на вирішення судового експерта питання безпосередньо стосуються умов згаданих договорів чи приписів чинного законодавства та можуть бути вирішені судом шляхом надання оцінки умовам договорів у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Також з матеріалів справи вбачається, що суд апеляційної інстанції в порушення порядку призначення експертизи не надав можливості, зокрема, позивачу поставити власні запитання на вирішення експерту або заперечення щодо її проведення.

Відповідно до частин першої та другої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України ухвали місцевого та апеляційного господарського суду можуть бути оскарженні в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною першою статті 106 цього Кодексу; касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Судова колегія зазначає, що за змістом статті 106 Господарського процесуального кодексу України ухвала про призначення експертизи не підлягає оскарженню окремо від судового рішення; натомість ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено у визначеному порядку.

Виходячи із змісту наведених норм процесуального права вбачається, що ухвала від 07.11.2016, яка є єдиним процесуальним документом, може перевірятися в межах касаційного провадження лише в частині додержання приписів статей 79 та 86 Господарського процесуального кодексу України щодо правомірності та обґрунтованості зупинення провадження у справі.

З доводів касаційної скарги вбачається необґрунтованість зупинення провадження у справі через призначення судової експертизи щодо наведених в спірній ухвалі суду питань; відтак, ухвала Львівського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 не відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, не ґрунтується на нормах процесуального права, які регулюють підстави зупинення провадження у справі, впливає на право позивача та на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 у справі №909/226/16 Господарського суду Івано-Франківської області скасувати.

Справу направити на розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Г. Коробенко