Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" лютого 2017 р. Справа № 906/1163/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність 05.09.2016

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 10.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (м. Житомир)

до Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району (смт. Озерне Житомирського району Житомирської області)

про стягнення 40723,76 грн

В судовому засіданні від 26.01.2017 оголошувалась перерва до 10:15 год. 02.02.2017, а 02.02.2017 - до 10:00 год. 07.02.2017 з викликом сторін.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 40723,76 грн заборгованості за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-ВЖ-7000014 від 24.11.2015, з яких 23288,14 грн - сума основного боргу, 15542,58 - пені, 1065,24 грн - 3 % річних, 827,80 грн - інфляційних втрат.

Представник відповідача в судовому засіданні від 26.01.2017 повідомила про часткове погашення заборгованості в сумі 8800,00 грн, відповідно квитанцій № 159 від 24.11.2016 на суму 6500,00 грн та № 23 від 06.01.2017 на суму 2300,00 грн. Також, зазначила, що позивачем невірно обраховані 3% річних. Просила зменшити пеню з підстав, викладених у відзиві.

Представник позивача в судових засіданнях від 26.01.2017 та від 02.02.2017 просив оголосити перерву в судовому засіданні для перевірки надходжень коштів та розрахунку 3% річних, подання додаткових доказів у справі.

Представниками сторін подано заяву про вирішення спору у більш тривалий строк, ніж встановлено ст. 69 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Господарський суд, встановивши що строк вирішення спору закінчився 02.02.2017, однак врахувавши необхідність реалізації конституційного принципу захисту прав і свобод людини і громадянина (ст. 55 Конституції України), задовольнив заяву представників сторін та оголосив перерву в судовому засіданні до 07.02.2017, тобто поза межами строків, передбачених ст. 69 ГПК України, згідно положень вказаної Конвенції та конституційних засад, які мають найвищу юридичну силу (ст. 8 Конституції України).

В судовому засіданні від 07.02.2017 представник позивача позовні вимоги підтримав. Підтвердив надходження від відповідача коштів після порушення провадження у справі на загальну суму 8800,00 грн. Вказав, що станом на день судового засідання основний борг відповідача перед позивачем складає 14488,14 грн. Щодо розрахунку 3% річних, то вважає його арифметично вірним та просить суд задовольнити розрахунок, який поданий позивачем з позовною заявою. Щодо зменшення пені заперечив.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила частково. Зазначила, що станом на 23.01.2017 борг відповідача по договору № 2015/ТП-ВЖ-700014 складає 14488,14 грн. Просить суд зменшити розмір пені до 10%, оскільки будинкоуправління перебуває у важкому фінансовому становищі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.11.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (постачальник/позивач), Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (далі - ПАТ "Житомиргаз", за договором - газорозподільне/газотранспортне підприємство) та Будинкоуправлінням № 3 Житомирської КЕЧ району (споживач/відповідач) укладено договір № 2015/ТП-ВЖ-700014 на постачання природного газу за врегульованим тарифом, згідно якого передбачено, що постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (пп.1.1 договору) (а.с. 14-16).

Відповідно до пп.4.6 договору сторони погодили, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду, крім оплати вартості послуг з постачання суб'єктами господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води). У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно пп.5.3.3 пп.5.3 договору, споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Так, позивачем в період з липня по грудень 2015 року поставлено відповідачу природний газ в об'ємі 6384 куб.м на загальну суму 45888,14 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 24.07.2015, від 31.08.2015, від 28.09.2015, від 28.10.2015, від 24.11.2015, від 25.12.2015 (а.с.18-23).

За даними позивача, в порушення умов договору, станом на день пред'явлення позову, заборгованість відповідача перед позивачем не була погашена та становила в сумі 23288,14 грн.

Господарським судом встановлено, що, відповідно квитанції № 159 від 24.11.2015 відповідачем перераховано до подачі позову (25.11.2016) - 6500,00 грн (а.с.75). Тобто, на день звернення з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становила 16788,14 грн.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі вищевказаного договору на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив зобов'язання щодо оплати за спожитий газ, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на день звернення позивачем до суду становила 16788,14 грн, проте частково погашена після порушення провадження у справі в сумі 2300,00 грн (а.с. 74).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість в сумі 14488,14 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню. В частині стягнення 6500,00 грн боргу суд відмовляє, оскільки оплату здійснено до подачі позову до суду, а в частині стягнення 2300,00 грн основного боргу провадження у справі слід припинити за відсутності предмета спору.

За порушення умов договору, позивачем за період з 11.08.2015 по 14.11.2016 нараховано пеню в сумі 14542,58 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами договору (пп. 6.2.2) сторони передбачили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача за період з 11.08.2015 по 14.11.2016 3% річних в сумі 1065,24 грн та інфляційних втрат в сумі 827,80 грн.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд здійснивши перевірку розрахунків позивача вважає їх арифметично вірними.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Стаття 551 ЦК України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд господарського суду.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 визначено, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

В даному випадку, господарський суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, враховує, що відповідач не є кінцевим споживачем природного газу. Постачання за даним договором здійснювалось для гуртожитків, в яких мешкає населення, наслідком неплатоспроможності якого виник борг.

Вищевикладені обставини суд визнає винятковими та такими, що є підставою для часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та зменшує її розмір до 40% і стягує з відповідача 6217,03 грн.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Відповідач заперечень з приводу заявлених позовних вимог та доказів сплати боргу суду не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 14488,14 грн боргу, 6217,03 грн пені, 1065,24 грн 3% річних, 827,80 грн інфляційних. Провадження в частині стягнення 2300,00 грн основного боргу припинити, за відсутністю предмета спору, відповідно п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Зменшити пеню, яка підлягає стягненню з Будинкоуправління № 3 Житомирської КЕЧ району до 6217,03 грн (40%).

3. Стягнути з Будинкоуправління № 3 Житомирської КЕЧ району (12443, Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, код 24978549) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10002, м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд. 35, код 39577504):

- 14488,14 грн боргу,

- 6217,03 грн пені,

- 1065,24 грн 3% річних,

- 827,80 грн інфляційних,

- 1158,05 грн судового збору.

4. Провадження в частині стягнення 2300,00 грн основного боргу припинити.

5. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.02.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід.)