ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2017 р.Справа № 922/4042/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СІ-ПІ-ЕМ", м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Макрокап Девелопмент Україна", м. Харків
до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрбуддизайн", м. Харків
про зобовязання виконати умови договору
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 07.12.2016 р.);

відповідача ОСОБА_3 (довіреність б/н від 14.12.2016 р.);

третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СІ-ПІ-ЕМ", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить суд зобов'язати ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрбуддізайн", м. Харків (далі за текстом - відповідач) виконати взяті на себе зобов'язання за додатковою угодою від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність.

Зазначений позов обґрунтовано з посиланням на те, що позивач на підставі укладеної між ним та ТОВ "Макрокап Девелопмент Україна", м. Харків угоди про відступлення права вимоги від 10.09.2014 р. набув права вимоги виконання відповідачем своїх зобовязань за додатковою угодою до договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р., яка укладена між відповідачем та ТОВ "Макрокап Девелопмент Україна", м. Харків щодо передачі останньому приміщень або сплати грошових коштів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.11.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засідання на 13.12.2016 р.; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Макрокап Девелопмент Україна", м. Харків (далі за текстом третя особа).

Ухвалами господарського суду Харківської області від 13.12.2016 р., 27.12.2016 р. та від 10.01.2017 р., від 24.01.2017 р. розгляд справи відкладався.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.01.2017 р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів за відповідним клопотанням представника відповідача.

В процесі розгляду справи позивач надав суду письмові пояснення по справі (вх.. № 41762 від 06.12.2016 р.) в яких зазначає, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач не має у власності приміщень, що передані відповідачем на виконання зобовязань за додатковою угодою до договору про сумісну діяльність від 15.12.2005 р.

Відповідач надав суду письмові заперечення (вх.. № 376 від 10.01.2017 р.) в яких просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що зобовязання сторін за договором про спільну діяльність від 15.12.2005 р. укладеного між відповідачем та третьою особою припинені згідно з протоколом про розірвання зазначеного договору від 09.09.2014 р., оскільки останній не виконав взятих на себе за договором про спільну діяльність від 15.12.2005 р. Таким чином, на думку відповідача, позивач згідно з договором про відступлення права вимоги від 10.09.2014 р. не набув права вимоги виконання відповідачем зобовязань, визначених додатковою угодою від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р. оскільки договір про спільну діяльність від 15.12.2005 р. станом на момент укладання договору про відступлення права вимоги від 10.09.2014 р. припинив свою дію.

Також відповідач наполягає на тому, що договір про відступлення права вимоги від 10.09.2014 р. з боку третьої особи підписано не уповноваженою особою.

Позивач надав суду письмові пояснення у справі (вх.. № 468 від 10.01.2017 р.) в яких наполягає на тому, що третя особа в процесі виконання умов договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р. понесла значні витрати, які мала на меті компенсувати при укладанні додаткової угоди від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р.

Таким чином, на думку позивача, протоколом про розірвання договору від 09.09.2014 р. були припинені будь-які зобовязання сторін за договором про спільну діяльність від 15.12.2005 р. окрім тих, які визначені в додатковій угоді від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р.

Відповідач надав суду додаткові заперечення (вх. № 1800 від 20.01.2017 р.), в яких напоялагє на недоведеності позивачем того факту, що третя особа в процесі виконання договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р. понесла певні витрати.

Крім того, відповідач також наполягає на тому, що договір про спільну діяльність від 15.12.2005 р. припинив свою дію з укладання протоколу про розірвання договору від 09.09.2014 р., і укладання будь-яких додаткових угод до цього договору після його розірвання суперечить Закону, а тому такі додаткові угоди не породжують будь-яких юридичних наслідків.

Позивач надав суду пояснення по справі (вх.. № 3722 від 06.02.2017 р.) в яких зазначає про наявність відповідних повноважень у гр. ОСОБА_4, який від імені третьої особи додаткову угоду від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р.

Третя особа відзиву на позов не надала.

На судове засідання 06.02.2017 р. прибули представник позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить її задовольнити.

Представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити.

Третя особа на судове засідання свого представника не направила.

В пункті 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зокрема зазначено, що Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Суд зазначає, що законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із статтею 93 ЦК України та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення третьої особи про час та місце розгляду справи, судом засобами поштового звязку направлялася копія ухвали від 27.12.2016 р. на адресу відповідача, зазначену як юридична адреса підприємства третьої особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, проте вона повернулася на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 84-87).

На ту ж адресу судом направлено копії інших ухвал по даній справі.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 р. та затвердженої наказом Державної удової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28.

Оскільки неявка на судове засідання представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справи за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 15.12.2005 року між відповідачем (замовник) та третьою особою (яке в договорі іменується товариством), укладено договір про спільну діяльність (далі договір про спільну діяльність). Даний договір в подальшому сторонами викладено в новій редакції згідно з договором від 04.09.2010 р. (т. 1 а. с. 55-57).

Пунктом 1.1 Договору про спільну діяльність передбачено, що сторони обєднують свої зусилля для спільної діяльності для досягнення господарської діяльності, а саме: проектування та будівництво кварталу різноповерхових будинків і приміщень житлового, офісно-адміністративного, торгового, культурно-рекреаційного, спортивно-оздоровчого призначення з підприємствами суспільного харчування, готелями, відкритими та закритими, в тому числі багатоповерховими автостоянками, вбудовано-прибудованими обєктами комерційної і побутової інфраструктури «Павловка - Riverside Park» (далі Обєкт) на земельній ділянці площею 8,0022 га по вул. Весела-Авіахімічна у м. Харкові, наданої Замовнику для цієї мети рішенням Харківської міської ради № 78/05 від 27.04.2005 р..

Згідно з п. п. 1.2. - 1.3. Договору про спільну діяльність, спільна діяльність здійснюється по черзі відповідно до рішення міськради № 51/06 від 06.03.2006 р. Терміни закінчення будівництва об'єктів кожної черги визначаються відповідно до укрупненого графіку будівництва, який є невід'ємною частиною цього договору (Додаток №1). Перелік об'єктів, їх основні характеристики будуть визначені ескізним проектом. Імовірно загальний обсяг об'єктів складе не менше 100 000 кв. м., орієнтовно по 25 000 кв. м, на кожну чергу. Ймовірний термін завершення будівництва: 4 квартал 2012р. Термін будівництва продовжується рішенням Харківської міськради або міськвиконкому.

Пунктами 2.1-2.2 Договору про спільну діяльність сторони визначили, що керівництво спільною діяльністю та ведення загальних справ учасників здійснюється ОСОБА_1, яке є уповноваженим представником з питань спільної діяльності у всіх підприємствах, організаціях, установах, у т.ч. Харківській міській раді, міськвиконкомі та їх органах.

Укладення договорів з третіми особами у звязку із спільною діяльністю, здійснення інших юридичних дій, підписання юридично значущих документів, в т.ч. актів приймання виконаних робіт, інших бухгалтерських та технічних документів, ведення бухгалтерського обліку та звітності по спільній діяльності доручається ОСОБА_1. Усі кошти для інвестування спільної діяльності акумулюються на банківському рахунку ОСОБА_1.

Згідно з п. 3.2. Договору про спільну діяльність, до обовязків замовника, зокрема, належить передача права користування земельною ділянкою по вул. Весела-Авіахімічна у м. Харкові для спільної діяльності.

Згідно з п. 3.3 Договору про спільну діяльність, товариство, зокрема, зобовязано забезпечити інвестування спільної діяльності за рахунок власних та залучених коштів у повному обсязі згідно з проектно-кошторисною документацією; здати побудовані обєкти державній комісії для подальшої експлуатації; передати обєкти нерухомості Замовнику згідно з частками у спільній частковій власності.

Згідно з пункту 3.5 Договору про спільну діяльність товариство вправі самостійно здійснювати усі юридичні та фактичні дії, повязані із здійсненням спільної діяльності без погодження із Замовником; залучати інших учасників (інвесторів) у спільну діяльність за рахунок зменшення своєї частки у загальному майні на умовах, які визначаються ним самостійно окремими договорами, тощо.

Пунктом 4.4. договору про спільну діяльність передбачено, що грошові і майнові внески учасників договору, а також майно створене в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю. Розмір часток кожної зі сторін визначається наступним чином:

в об'єктах першої черги:

Замовник - 10%, ОСОБА_1 - 90% від загальної площі збудованих об'єктів;

в об'єктах другої, третьої і четвертої черги:

Замовник - 12%, ОСОБА_1 - 88% від загальної площі збудованих об'єктів.

Пунктом 4.5. договору про спільну діяльність передбачено, що після закінчення будівництва спільне майно - житлові та нежитлові приміщення в побудованому об'єкті - розподіляється між сторонами пропорційно до їхніх часток, зазначених в п.4.4, даного договору. Визначення площ, що підлягають передачі кожній зі сторін, проводиться на підставі двостороннього протоколу, який складається в термін 3 місяці з моменту затвердження проекту. При цьому зазначене співвідношення часток зберігається як в житлових так і в нежитлових приміщеннях, враховуються розміри і розташування приміщень з тим щоб забезпечувалася рівноцінність переданих приміщень.

Як зазначає відповідач у даній справі, третя особа не виконала взятих на себе зобовязань за договором про спільну діяльність.

Позивач зазначені твердження відповідача заперечує, та з посиланням на залучені до матеріалів справи документи зазначає, що третя особа з метою виконання своїх зобовязань понесла значні витрати, на підтвердження чого, в т.ч. надала суду довідку витрат по обєкту забудови «Павловка - Riverside Park» на 01.09.2014 р.

Матеріали справи також свідчать про те, що протоколом від 09.09.2014 р. про розірвання договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р. (т. 1 а. с. 58) відповідач та третя особа дійшли згоди розірвати зазначений договір.

Пунктом 2 зазначеного протоколу передбачено, що з моменту підписання цього протоколу зобовязання сторін, що виникли з договору, припиняються.

Крім того, як свідчать матеріали справи, 09.09.2014 р. між відповідачем (замовник) та третьою особою (товариство) укладено додаткову угоду до договору про спільну діяльність від 15.12.2014 р. (т. 1 а. с. 59)

Згідно з п. п. 1-2 додаткової угоди, сторони дійшли згоди розірвати Договір про спільну діяльність від 15.12.2005 року (далі Договір). З моменту підписання цієї Додаткової угоди зобов'язання Сторін, що виникли з Договору, припиняються, і Сторони не вважають себе зв'язаними будь-якими правами і обов'язками, що виникли з Договором, крім зобов'язань, викладених у п. п. 3, 4 цієї Додаткової угоди.

При цьому, пунктами 3-4 додаткової угоди передбачено, що замовник компенсує Суспільству витрати на виконані в рамках Договору будівельні роботи шляхом передачі житлових і нежитлових приміщень, які будуть побудовані на земельній ділянці в Харкові, вул. Весела - вул. Авіахімічна, наданому Замовнику на підставі Договору оренди землі від 21.02.2006г., Право користування яким було передано в спільну діяльність.

В якості компенсації витрат Замовник зобов'язується передати ОСОБА_1 приміщення загальною площею 600 кв. м., які будуть побудовані на зазначеній земельній ділянці Замовником спільно з іншими особами на підставі Договору про оплату пайових внесків для участі в будівництві багатоквартирних будинків від 09 вересня 2014 р. і додаткових угод до нього.

Пунктами 5-7 Додаткової угоди передбачено, що Замовник передає ОСОБА_1 майнові права на отримання площі 21 кв.метр в побудованому об'єкті:

- Після закінчення 8 місяців з моменту підписання даної додаткової угоди - один транш;

- Через кожні два місяці протягом наступних двох років - 12 траншів;

- Через кожен місяць протягом наступних 14 місяців - 14 траншів;

- Через місяць після останнього траншу Замовник передає ОСОБА_1 останні 33 кв. метра площі.

Передача площ оформляється в міру наповнення майнових прав на отримання квадратних метрів, відповідного окремого об'єкту нерухомості - житлового або нежитлового приміщення введеного в експлуатацію об'єкті.

У разі, якщо у встановлений пунктом 5 цієї Додаткової угоди термін об'єкт не буде введений в експлуатацію, а також угодою сторін в інших випадках передача площ в обєкті замінюється грошовою компенсацією за ціною продажу приміщень в об'єктах встановленого відділом продажів забудовника.

Матеріали справи також свідчать про те, що 10.09.2014 р. між третьою особою, як Кредитором, та позивачем, як Новим кредитором, укладено угоду про відступлення права вимоги.

Згідно з п. п. 1-2 даної угоди, Кредитор має право вимоги до відповідача (далі-боржник) на підставі Додаткової угоди до Договору про спільну діяльність від 15 грудня 2005 року (в редакції 04.11.2010 р.), укладеного Кредитором з Боржником, від 09.09.2014 р. (ОСОБА_5 від 09.09.2014 р.), якою даний договір розірвано.

ОСОБА_5 від 09.09.2014 р. передбачено, що Боржник зобов'язаний передати Кредитору в якості компенсації його витрат приміщення загальною площею 600 кв. м., які будуть побудовані Боржником з іншими особами на земельній ділянці в Харкові, вул. Весела - вул. Авіахімічна, наданій йому на підставі Договору оренди землі від 21.02.2006 р.

Пунктом 3 даної угоди передбачено, що Кредитор передає, а Новий кредитор приймає право вимоги, що випливає з угоди від 09.09.2014 р., а саме - право на отримання приміщень загальною площею 600 кв. м, у вищевказаному об'єкті після закінчення будівництва, а в разі, якщо у встановлений термін об'єкт не буде прийнятий в експлуатацію - право на отримання грошової компенсації.

Згідно з п. п. 4-6 угоди, сторони оцінюють право вимоги на суму 3 600 000 грн., з розрахунку 6000 грн. за один квадратний метр площі об'єкта.

Передача права вимоги здійснюється на оплатній основі, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. На момент підписання цієї угоди Кредитор має заборгованість перед Новим кредитором за договором про спільну діяльність від 31.03.1998 р. № 31/03/01 в сумі 4928272,93 грн. Сторони зараховують взаємні вимоги на суму 3 600 000 грн.

Перехід права вимоги від Кредитора до Нового кредитора здійснюється в момент підписання цієї угоди. Всі права, надані Кредитору ОСОБА_5 від 09.09.2014 р. переходять до Нового кредитора. Терміни, порядок передачі приміщень або грошової компенсації, інші умови, передбачені угодою від 09.09.2014 р., повністю зберігають свою силу для Нового кредитора.

Позивач з посиланням на зазначену угоду про відступлення права вимоги від 15.09.2014 р. зазначає, що він набув права вимоги від відповідача виконання зобовязань, що виникли у останнього згідно з додаткову угоду від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність від 15.12.2014 р. щодо передачі житлових та нежитлових приміщень, або сплати грошових коштів.

Обставини щодо спонукання відповідача до виконання додаткової угоди від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність від 15.12.2014 р. стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Главою 50 ЦК України передбачено загальні підстави припинення зобовязань.

Зокрема, п. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 600 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Згідно з п. 1 ст. 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

Статтею 513-514 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобовязанні допускається протягом усього часу існування зобовязання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Передача права вимоги виконання зобовязань після припинення цього зобовязання не допускається, оскільки така передача, в разі її вчинення, суперечить вимогам ст. 512, 514 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, протоколом від 09.09.2014 р. про розірвання договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р. (т. 1 а. с. 58) відповідач та третя особа дійшли згоди розірвати договір про спільну діяльність від 15.12.2005 р. Пунктом 2 зазначеного протоколу передбачено, що з моменту підписання цього протоколу зобовязання сторін, що виникли з договору, припиняються.

Таким чином, зобовязання сторін за договором про спільну діяльність від 15.12.2005 р. з моменту підписання зазначеного протоколу від 09.09.2014 р. припинилися, що відповідає вимогам п. 1 ст. 604 ЦК України.

Суд також враховує, що протокол про розірвання договору про спільну діяльність, на яку посилається відповідач, та додаткова угода до договору про спільну діяльність, з посиланням на яку обґрунтовані позовні вимоги, підписані в один день 09.09.2014 р.

Однак, незалежно від того, який з документів сторони уклали раніше, додаткова угода від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність станом на 10.09.2014 р.(коли був укладений договір про відступлення права вимоги) вже не породжувала для сторін договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р. будь-яких юридичних наслідків внаслідок припинення зобовязання за цим договором згідно з протоколом від 09.09.2014 р. про розірвання договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р.

Суд зазначає, що додаткова угода до договору про спільну діяльність від 09.09.2014 р. є невідємною частиною договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р., а тому в разі укладання зазначеної додаткової угоди до моменту підписання протоколу про розірвання договору від 09.09.2014 р., дана додаткова угода також вважається розірваною разом з договором про спільну діяльність від 15.12.2005 р. як його невідємна частина.

В разі ж укладання додаткової угоди від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність після підписання протоколу від 09.09.2014 р. про розірвання договору, така додаткова угода взагалі не може породжувати юридичних наслідків,оскільки згідно з нею сторони внесли зміну до зобовязання (договору про спільну діяльність) яке вже припинено.

Крім того, припинення зобовязань за договором про спільну діяльність від 15.12.2005 р. має місце не залежно від того, до чи після підписання протоколу від 09.09.2014 р. було укладено додаткову угоду від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність.

Таким чином, згідно з умовами угоди про відступлення права вимоги від 10.09.2014 р. позивач набув права вимоги за зобовязаннями, що станом на укладання цієї угоди вже було припинено, тобто не існувало.

За таких обставин, заявлений позивачем позов, що ґрунтується на додатковій угоді від 09.09.2014 р. до договору про спільну діяльність від 15.12.2005 р., та угоді про відступлення права вимоги, суд вважає безпідставним, та таким, що суперечить вищевказаним положенням Закону.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір у даній справі підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_6