ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" лютого 2017 р.Справа № 916/2356/15

За скаргою: ОСОБА_1 на дії державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради та державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області у справі №916/2356/15

За позовом: ОСОБА_1;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізокерам";

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Кераміт";

2) ОСОБА_2;

3) Юридичний департамент Одеської міської ради;

про визнання недійсним рішення

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача (скаржника): ОСОБА_3 - довіреність №347 від 10.04.2015р.;

від відповідача: Хоменко Я.І. - довіреність №б/н від 18.03.2015р.;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: не з'явився;

від третьої особи 3 та суб'єкта оскарження 1 (Юридичного департаменту Одеської міської ради): Іщенко К.С. - довіреність № 15вих від 05.01.2017р.;

від суб'єкта оскарження 2 (Лиманської районної державної адміністрації Одеської області): не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Рішенням господарського суду Одеської області від 11.04.2016р. позов ОСОБА_1 задоволено; визнано недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізокерам", (), прийняте 18.03.2015 року та оформлене протоколом №1/03.18.2015; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізокерам" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.07.2016р. вказане рішення суду залишено без змін.

18.07.2016р. на виконання вищевказаного рішення та постанови Одеського апеляційного господарського суду було видано відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2016р. рішення господарського суду Одеської області від 11.04.2016р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.07.2016р. залишено без змін.

16.12.2016р. позивач звернувся до господарського суду Одеської області зі скаргою (вх.ГСОО №2-6677/16) на дії державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради та державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, в якій просить суд визнати незаконними дії вказаного департаменту щодо надіслання до суб'єкту державної реєстрації - відділу надання адміністративних послуг Лиманської районної державної адміністрації Одеської області реєстраційної справи ТОВ "Ізокерам" після звернення до господарського суду Одеської області з листом щодо роз'яснення рішення від 11.04.2016р. у справі № 916/2356/15.

Водночас, просить суд визнати незаконними дії суб'єктів державної реєстрації - відділу надання адміністративних послуг Лиманської районної державної адміністрації Одеської області і відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби юридичного департаменту Одеської міської ради по не проведенню державної реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру про скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, яким, зокрема, виключено ОСОБА_1 зі складу учасників юридичної особи, проведених на підставі рішення загальних зборів ТОВ "Ізокерам", прийнятого 18.03.2015р., яке було визнано недійсним рішенням господарського суду Одеської області від 11.04.2016р. у справі № 916/2356/15.

Крім того, вказаною скаргою скаржник просить суд визначити, який саме суб'єкт державної реєстрації - відділ надання адміністративних послуг Лиманської районної державної адміністрації Одеської області чи відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби юридичного департаменту Одеської міської ради повинен вчинити дії, передбачені ч. 3 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" по виконанню вищевказаного рішення господарського суду від 11.04.2016р.

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що звернення Юридичного департаменту Одеської міської ради про роз'яснення рішення господарського суду Одеської області від 11.04.2016 року у справі №916/2356/15, з урахуванням відмови у її задоволенні судом, є зловмисним використанням начальником вказаного відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вказаного департаменту службового становища, з метою подальшого невиконання судового рішення та не відновлення корпоративних прав ОСОБА_1

При цьому вказує, що суб'єкти оскарження не мають наміру вчиняти дії, що передбачені ч. 3 ст. 25 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", що, фактично, і послугувало для його звернення до суду з відповідною скаргою.

Між тим скаржник у поданій скарзі зазначає і про надання йому державними реєстраторами недостовірної інформації щодо місцезнаходження реєстраційної справи ТОВ „Ізокерам".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.12.2016р. вказану скаргу було прийнято до розгляду в засіданні суду 13.01.2017р.

Ухвалами суду від 22.12.2016р. зобов'язано Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та Лиманську районну державну адміністрацію Одеської області надати до суду реєстраційну справу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізокерам".

12.01.2017р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на скаргу (т.7 а.с.66-68), згідно якого останній, заперечуючи проти її задоволення, зазначає, що Законом України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" не визначено, що суб'єкт державної реєстрації, державний реєстратор, нотаріус, чи акредитований суб'єкт є органом державної виконавчої служби чи приватним виконавцем.

Відтак, на думку відповідача, оскільки скаржником оскаржуються не дії органу ДВС, вказана скарга не підлягає розгляду в господарському суді в порядку, встановленому ст. 121-2 ГПК України.

Крім того, відповідач вважає, що прийняте судом рішення в рамках справи № 916/2356/15 не встановлює жодних обов'язків для суб'єктів оскарження, натомість, є підставою для реалізації відповідних правовідносин шляхом внесення державним реєстратором відповідних змін на підставі Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", а не на підставі Закону України „Про виконавче провадження".

З урахуванням вказаного, зазначає, що чинним законодавством не передбачено розгляду скарг на дії державних реєстраторів в порядку господарського судочинства, а вказане входить до компетенції адміністративного суду, у зв'язку із чим зазначає, що скаржник не позбавлений можливості захистити свої права у встановлений законом спосіб.

Згідно вказаного відзиву відповідач просить суд відхилити скаргу ОСОБА_1

В судовому засіданні 13.01.2017р. представником третьої особи та суб'єкта оскарження 1 (Юридичного департаменту Одеської міської ради) було також надано відзив на скаргу (т.7 а.с.72-76), згідно якого останній просить суд відмовити у її задоволенні.

Обґрунтовуючи вказану позицію, суб'єкт оскарження 1 зазначає, що він звертався до суду з заявою про роз'яснення судового рішення від 11.04.2016р., у задоволенні якої в подальшому було відмовлено, чим, фактично, вчинив усі необхідні дії, що передбачені чинним законодавством.

При цьому, посилаючись на Порядок зберігання та пересилання реєстраційних справ юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", затверджений наказом Міністерства юстиції України від 10.02.2012р. за №238/5, вказує на необґрунтованість тверджень скаржника стосовно відсутності законних підстав для передачі реєстраційної справи ТОВ „Ізокерам" до Лиманської районної державної адміністрації Одеської області (з урахуванням місця знаходження товариства).

Крім того, Юридичний департамент Одеської міської ради вказує, що він, в особі відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не є органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Між тим, зазначає, що представником позивача юридичний департамент Одеської міської ради помилково ототожнюється з Реєстраційною службою. Натомість, на підставі розпорядження Кабінету міністрів України від 20.04.2016р. № 304-р „Про припинення надання адміністративних послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців деякими органами державної реєстрації, утвореним Міністерством юстиції", припинено надання утвореним Одеським міським управлінням юстиції адміністративних послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

При цьому, вказаний департамент зазначає, що правонаступника відповідного органу державної влади, як юридичної особи, законодавством не визначено.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням того, що на теперішній час функції із здійснення державної реєстрації одночасно здійснюються декількома суб'єктами державної реєстрації, а також, враховуючи відсутність у рішенні суду від 11.04.2016р. прямого зобов'язання виконати дане рішення суду саме юридичним департаментом ОМР, вважає, що позивач не скористався можливістю, передбаченою Законом, самостійно звернутися до відповідних суб'єктів державної реєстрації із відповідною заявою.

Ухвалою суду від 13.01.2017р., з огляду на нез'явлення в судове засідання представників третьої особи 1 та Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, від яких не надходили клопотання про розгляд скарги за їх відсутності, невиконання вимог ухвали суду, а також з урахуванням необхідності додаткового дослідження доказів, розгляд скарги було відкладено на 08.02.2017р.

16.01.2017р. до канцелярії суду від Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшла заява (т.7 а.с.87), згідно якої останній зазначає, що реєстраційна справа ТОВ „Ізокерам" 27.09.2016р. була направлена на зберігання за місцезнаходженням вказаного товариства, а саме до Лиманської районної державної адміністрації.

З урахуванням зазначеного, вказує, що у нього відсутня можливість надати матеріали вищевказаної реєстраційної справи.

Водночас, 17.01.2017р. до суду від Лиманської районної державної адміністрації надійшов лист (т.7 а.с.90), згідно якого остання також зазначає, що вищевказана реєстраційна справа не знаходиться у неї на зберіганні.

Крім того, 17.01.2017р. до суду від державного реєстратора вищевказаної адміністрації надійшла заява (т.7 а.с.92), згідно якої він зазначає, що ним не було проведено державної реєстрації будь-яких реєстраційних дій відносно ТОВ „Ізокерам", а також про те, що станом на 10.01.2017р. ним не було отримано справу у паперовій формі, що унеможливлює її взяття на облік в електронному вигляді.

07.02.2017р. до канцелярії суду від представника Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов додатковий відзив на позов (т.7а.с.113-115), згідно якого останній зазначає, що на теперішній час Лиманською районною державною адміністрацією Одеської області не забезпечено виконання вимог законодавства в частині повернення державному реєстратору, що зняв з обліку реєстраційну справу ТОВ „Ізокерам", один примірник акту прийому-передачі реєстраційної справи та внесення до ЄДР запису про зміну місцезнаходження реєстраційної справи.

08.02.2017р. до канцелярії суду від представника скаржника надійшли письмові пояснення по скарзі (т.7 а.с.123-125), згідно яких останній вказує, що звернення суб'єкта державної реєстрації - юридичного департаменту в порядку ст. 89 ГПК України свідчить про наявність у нього статусу, аналогічного статусу державного виконавця, крім того, посилаючись на ст. 4 ГПК України, зазначає про неможливість відмови у розгляді скарги з мотивів неповноти, неясності, суперечності чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

При цьому вказує, що поданий Юридичним департаментом ОМР відзив не стосується предмету розгляду скарги, зазначаючи при цьому, що ним не надано жодного доказу на підтвердження виконання судового рішення у справі № 916/2356/15.

Вказаними поясненнями представник скаржник просить суд задовольнити скаргу в повному обсязі.

Водночас, 08.02.2017р. до суду від Лиманської районної державної адміністрації Одеської області надійшлиписьмові пояснення по скарзі (т.7 а.с.126-127), згідно яких остання в черговий раз зазначає про відсутність у неї реєстраційної справи ТОВ „Ізокерам".

Зокрема, вказує, що зазначену реєстраційну справу не взято на облік в електронному вигляді, оскільки вона відсутня у паперовій формі.

У судове засідання 08.02.2017р. з'явився представник позивача (скаржника), який в повному обсязі підтримав подану скаргу, просив задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення поданої позивачем скарги, наполягав на відмові у її задоволенні.

При цьому надав суду клопотання про залишення скарги без розгляду (т.7 а.с.130), згідно якого вказує на пропущення скаржником десятиденного строку на звернення до суду зі скаргою, з урахуванням його обізнаності щодо оскаржуваних дій ще восени 2016р.

Крім того, представником відповідача було надано письмові пояснення щодо скарги (т.7а.с.131-133), згідно яких останній, заперечуючи проти її задоволення в цілому, щодо вимоги про визнання незаконними дії юридичного департаменту ОМР стосовно надсилання реєстраційної справи до Лиманської районної державної адміністрації після звернення з заявою про роз'яснення судового рішення, посилаючись на п. 6.1 „Порядку зберігання та пересилання реєстраційних справ юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, зазначає, що після отримання документів від нотаріусу у відділу виник обов'язок протягом 10 днів надіслати реєстраційну справу ТОВ „Ізокерам" до Лиманської РДА, що і було ним зроблено.

Щодо вимоги скаржника стосовно визнання незаконними дії суб'єктів державної реєстрації відносно не проведення державної реєстрації змін на підставі рішення, в першу чергу вказує про зазначення у скарзі невизначеного кола суб'єктів державної реєстрації, що є неприпустимим, з урахуванням того, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Стосовно не проведення юридичним департаментом ОМР реєстраційних дій, зазначає, що станом на день винесення ухвали про відмову у роз'ясненні судового рішення (21.11.2016р.) реєстраційна справа ТОВ „Ізокерам" вже була надіслана до Лиманської РДА, що в свою чергу свідчить про неможливість проведення будь-яких дій за відсутності вищевказаної справи.

Щодо вимоги скаржника про визначення судом, який саме суб'єкт державної реєстрації має вчинити дії направлені на виконання рішення, вказує, що така вимога має на меті отримання від суду певних консультацій та роз'яснень, що також є неприпустимим.

Водночас, відповідач у поданих поясненнях повторно наполягає, що скаржником оскаржуються не дії ДВС, чи приватних виконавців, а інших осіб, відтак скарга не підлягає розгляду в господарському суді.

Третя особа 2 (ОСОБА_2) в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду скарги був цілком обізнаний, про що свідчить відповідна розписка від 13.01.2017р. (т.5а.с.79). При цьому у попередніх судових засіданнях третя особа підтримала позицію відповідача.

Представник третьої особи 1 (ТОВ „Кераміт") та представник суб'єкта оскарження (Лиманської районної державної адміністрації Одеської області) в засідання суду не з'явилися, про місце та час розгляду скарги повідомлялися належним чином шляхом направлення на їх адреси вищевказаних ухвал суду, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.7 а.с.57,58,59,106,107,108).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, представника відповідача, представника суб'єкта оскарження 1 (Юридичного департаменту Одеської міської ради), надані в ході розгляду скарги, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 3 Закону України „Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на дату прийняття рішення (11.04.2016р.), у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Рішення судів у кримінальних провадженнях про конфіскацію, спеціальну конфіскацію майна, арешт майна, а також рішення судів про стягнення активів в дохід держави та про арешт майна у позовних провадженнях у справах про визнання необґрунтованими активів та їх витребування у встановлених законом випадках виконуються Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Органи, установи, організації та особи, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не є органами примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Ті ж самі положення врегульовані у чинному законодавстві про виконавче провадження, а саме у ст. 6 діючого Закону України „Про виконавче провадження".

Крім того, положеннями Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" не визначено, що суб'єкт державної реєстрації, державний реєстратор, нотаріус, чи акредитований суб'єкт є органом ДВС.

В свою чергу, за змістом ст. 121-2 ГПК України господарським судом в порядку, передбаченому цією статтею, розглядаються скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби та приватних виконавців щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Відповідно до п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, скарга ОСОБА_1 на дії державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради та державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, які не є органами Державної виконавчої служби, подана в рамках справі №916/2356/15, не є скаргою, що має розглядатися за положеннями статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що стаття 34 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначає, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Разом з тим, з вказаних норм жодним чином не випливає право оскарження таких дій саме в порядку ст. 121-2 ГПК України.

За таких обставин, відмова у розгляді скарги має місце не у зв'язку із відсутністю законодавства та його суперечливістю, а у зв'язку із невідповідністю законодавству обраного позивачем способу оскарження бездіяльності суб'єкта державної реєстрації.

Не можуть бути визнані обґрунтованими також посилання позивача на наявність у державного реєстратора статусу, аналогічного статусу державного виконавця, оскільки при звернення до господарського суду із заявою про роз'яснення рішення він керувався в якості норм матеріального права не нормами Закону України „Про виконавче провадження", а спеціальними нормами ст. 25 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

З огляду на викладені висновки суду щодо непідвідомчості вказаної скарги господарському суду, суд не розглядає доводи сторін по суті скарги з метою уникнення встановлення преюдиціальних для іншого суду обставин, не вчиняє дій щодо встановлення місцезнаходження реєстраційної справи, а також не розглядає клопотання відповідача про її залишення без розгляду з огляду на пропущення скаржником процесуального строку.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України, яка з огляду на позицію, викладену у п. 9.9 постанови Пленуму ВГСУ № 9 від 17.10.2012 року, підлягає застосуванню у даному випадку, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне провадження з розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради та державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області у справі №916/2356/16 припинити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Разом з тим, суд зазначає, що скаржник не позбавлений права звернутися зі скаргою на дії вищевказаних осіб у передбачений законом спосіб та порядок, що регулює розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 80, ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження з розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради та державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області у справі №916/2356/16 - припинити.

Суддя Ю.М. Щавинська