Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" січня 2017 р. Справа № 17/5007/98/11

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

- від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №339 від 04.11.16.)?

- від 1-го відповідача: не з'явився

- від 2-го відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №184-д від 29.01.16.);

ОСОБА_3 (довіреність №227-д від 16.11.16.)

- від 3-го відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №51 від 21.10.16.)

- від третьої особи (Житомирська обласна рада): ОСОБА_4 (довіреність №р-5-

22/2241 від 28.12.16.)

- від третьої особи (Обласний медичний центр вертебрології і реабілітації

Житомирської обласної ради): ОСОБА_5 (довіреність №686 від 18.11.16.)

- прокурор: Рудик В.Р. (посвідчення №033462 від 18.05.15.)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України (м.Київ)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Житомирської обласної ради (м. Житомир),

2) Обласного дитячого протитуберкульозного санаторію "Лісовий берег" (с. Іванівка, Житомирський район)

до 1) Виконавчого комітету Житомирської міської ради (м.Житомир),

2) Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" (м.Київ),

3) Дочірнього підприємства "Житомиртурист" Приватного акціонерного товариства

"Укрпрофтур" (м.Житомир),

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1) Обласного медичного центру вертебрології і реабілітаціїт Житомирської обласної ради (м.Житомир)

2) Федерації професійних спілок України (м.Київ)

3) Публічного акціонерного товариства "ЕК "Житомиробленерго" (м.Житомир)

про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності

29.09.11 Заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати Свідоцтво від 10.01.01 про право власності на будівлі туристичної бази "Лісовий берег", видане Виконавчим комітетом Житомирської міської ради Обласному дочірньому підприємству "Житомиртурист" Українського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур". Обгрунтовуючи позов в цій частині прокурор зазначає, що майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег" належить державі на праві власності, тому Свідоцтво від 10.01.01 про право власності є незаконним та підлягає скасуванню на підставі статті 393 ЦК України.

Також прокурор просить визнати за державою в особі Фонду державного майна України право власності на майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег" в м. Житомир. Обгрунтовуючи позов прокурор вказує на обставини будівництва Житомирською обласною радою по туризму та екскурсіях господарським способом майнового комплексу туристичної бази "Лісовий берег" в м. Житомирі у 1971-1972 роках. Майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег" , як доводить прокурор, тимчасово переданий Фонду державного майна України на праві державної власності, яке виникло безпосередньо на підставі Закону України від 10.09.1991р. "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України", Постанови ВР України від 10.04.1992р. № 2268-ХІІ "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України", Постанови ВР України від 04.02.1994р. №3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" , та підтверджується правовою позицією Верховного Суду України.

Звернення з цим позовом до суду у 2011 році прокурор пояснює тим, що про порушене право держави в особі Фонду державного майна України йому стало відомо лише 20.09.11р. в ході проведення перевірок на виконання завдання Генеральної прокуратури України від 31.05.23011р. № 07/2/1-220 вих-258 /1окв-11 "Про проведення перевірок додержання вимог законодавства під час відчуження майна професійних спілок", тому просить поновити строк звернення до суду, який пропущений з поважних причин.

Заперечуючи проти позову Приватне акціонерне товариство "Укрпрофтур" наголошувало на тому, що прокурор не обґрунтував, яким чином визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на неконкретизоване нерухоме майно призведе до захисту прав держави в особі Фонду державного майна України, оскільки приписами ст. 393 ЦК України захищається існуюче право власності; вимога про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності не відповідає способам захисту порушеного права; факт законності створення та правомірності набуття права власності на майно ЗАТ "Укрпрофтур", яке являється засновником відповідача 3, підтверджується рішенням Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997р. № 138/7; прокурор не надав доказів того, що майно , передане Федерацією професійних спілок України в якості внеску до статутного фонду відповідача 2 ( в т.ч. і спірне), у встановленому законодавством України порядку державою вилучалося; прокурор не подав доказів того, що позивач здійснював обов'язки власника спірного майна ( ч.4 ст. 319, ст. 322 ЦК України); на підставі ч.5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності відповідачів на спірне майно презюмується; позбавлення права власності можливе лише у випадках примусового відчуження, а не в обраний прокурором спосіб; Верховний Суд України у постанові від 27.04.2010р. у справі № 3-824к10 звернув увагу судів на необхідності з'ясування організаційно-правового статусу профспілок УРСР у структурі організацій профспілок СРСР, у зв'язку з чим, відповідач наголошує на тому, що профспілки УРСР (в тому числі, Українська республіканська рада по туризму та екскурсіях) мали республіканський статус та не відносилися до загальносоюзних громадських організацій; посилання у позові на законодавство про майно загальносоюзних громадських організацій як підставу виникнення права державної власності на спірне майно суперечить ст. 92 Конституції України про те, що правовий режим власності визначається лише законом ( а. с. 80 -89 т.1).

19.10.2011року ПрАТ "Укрпрофтур" заявило про застосування строків позовної давності за позовними вимогами щодо визначення права власності на спірне майно, посилаючись на обізнаність Фонду державного майна України про ймовірне порушення свого права з 20.01.1997року ( а.с. 35 т.2).

26.02.13р. прокурор подав заперечення стосовно застосування строків позовної давності у цьому спорі, вказавши письмово про те, що позивачу у справі - Фонду державного майна України про порушення права державної власності стало відомо лише після проведення органами прокуратури відповідної перевірки ( а.с. 112-113 т.3).

14.03.13р. позивач - Фонд державного майна України, з посиланням на ч.1 ст. 261 ЦК України погодився з доводами прокурора про подання позову в межах строків позовної давності ( а.с. 126-127 т.3).

25.03.13р. у додаткових письмових поясненнях прокурор підтвердив, що не оскаржує рішення виконкому Житомирської міської ради від 31.12.72р. № 1045, яке зазначене в якості підстави для видачі спірного свідоцтва про право власності, у зв'язку з тим, що з його тексту вбачається, що жодного відношення до спірних правовідносин воно не має ( а.с. 155 т.3).

09.04.13р. відповідач-2 доповнив відзив на позовну заяву додатковими запереченнями наступного змісту: за позовною вимогою визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на туристичну базу "Лісовий берег" від 10.01.01р. провадження підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України; відповідач -2 та відповідач-3 ніколи не були організаціями союзного підпорядкування, ВЦРПС не контролювалися , не одержували від неї будь-якого фінансування , в тому числі на створення спірного майна; оскільки Обласна рада по туризму та екскурсіях , як замовник будівництва спірного майна, входила до Української центральної ради по туризму та екскурсіях , яка після 23.08.1991року перетворилась у ЗАТ "Укрпрофтур", спірне майно залишилось у створеної в результаті реорганізації юридичної особи; застосування до вимог про визнання права державної власності на спірне майно законодавства про майно загальносоюзних громадських організацій суперечить принципу дії нормативно-правових актів у часі та просторі , оскільки до його прийняття відповідач -2 вже був створений та наділений майном засновником, в тому числі, спірним, яким наділив відповідача -3 , виступивши 03.12.1991р. його засновником ; спірне майно ніколи не вибуло з володіння відповідача -3 , натомість позивачеві спірне майно ніколи не передавалося; позивачу про факт належності спірного майна відповідачу -3 стало відомо щонайпізніше у січні 1997р. , тому позовна давність для нього закінчилася за три роки до набрання чинності ЦК України , при цьому положення ст. 83 ЦК УРСР 1963р. на спірні відносини не поширюються ( а. с. 6-11 т.4).

14.05.15р. прокурор у запереченнях стосовно застосування строків позовної давності повторно підтвердив, що як йому, так і Фонду державного майна України про порушення права державної власності на спірне майно стало відомо лише після проведення органами прокуратури відповідної перевірки у вересні 2011 року та що за приписами ст. 83 ЦК УРСР 1963року позовна давність не поширювалась на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння громадських організацій ( а.с. 144-145 т.6).

18.05.15р. Фонд державного майна України підтримав доводи позову прокурора по суті та додатково підтвердив, що саме з позову прокурора дізнався про порушення своїх майнових прав на спірне майно ( а.с. 157-159 т.6).

04.06.15р. Федерація професійних спілок України у письмових поясненнях по суті спору підтримала заперечення відповідачів та додатково звертає увагу на те, що при визначення правого режиму власності на спірне майно слід враховувати положення ст. 8 Віденської Конвенції про правонаступництво держав щодо державної власності , державних архівів і державних боргів, якою визначено, що "державна власність держави-попередниці" означає майно, права та інтереси, які на момент правонаступництва держав належали згідно з внутрішнім правом держав-попередниць цій державі ( а.с. 288 т.6).

11.04.16 прокурором подано заяву №05/2-1973-11 про уточнення позовних вимог в частині переліку нерухомого майна, що є предметом спору.

28.11.16 від ПАТ "Укрпрофтур" до суду надійшло письмове пояснення в частині обґрунтування пропуску прокурором строку позовної давності та посилання на судову практику. (том 10 а.с.168).

Також 28.11.16 від прокурора до суду надійшла заява, яка названа як заява про зміну підстави позову. В заяві прокурор просить визнати недійсним свідоцтво про право власності з посиланням на ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України. При цьому прокурор зазначив, що оскільки виконавчим комітетом Житомирської міської ради незаконно оформлено спірний право установчий документ (свідоцтво про право власності) це свідоцтво має бути визнане недійсним у судовому порядку. (том 10 а.с.175).

Суд не розцінює заяву прокурора як зміну підстави позову, оскільки зміст заяви свідчить про зміну лише норми права, на яку посилається прокурор. Підстава позову в цій частині є протиправність дій виконкому при видачі свідоцтва про право власності, оскільки власником спірного майна є держава.

Також 28.11.16 та 14.12.16 прокурор надав письмові пояснення та відзив, в яких додатково обґрунтував наявність прав держави на спірне майно та правомірність способу захисту в частині вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності, а також зазначив, що позовна давність до спірних правовідносин не застосовується, оскільки порушення права власності є триваючим. (том 10 а.с.194, 226)

03.01.17 від позивача надійшло письмове пояснення, в якому зазначено, що позивач лише з позову прокурора дізнався про оформлення права власності на спірне майно за відповідачем-3 (том 11 а.с.20)

17.01.17 від представника відповідача-2 надійшло письмове заперечення, в якому зазначено, що вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності не підлягає розгляду в господарських судах, тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню. (том 11 а.с.25)

27.01.17 від прокурора надійшло додаткове письмове пояснення, в якому прокурор уточнив, що вимога про визнання права власності заявлена на підставі ст.392 ЦК України і на цю вимогу не поширюються правила про позовну давність.

В судовому засіданні прокурор, та представник позивача позов підтримали.

Представники відповідача-2 та відповідача-3 позов не визнали. Відповідач-1 представника до суду не направив, в письмових поясненнях позов визнав, зазначив, що свідоцтво про право власності видано помилково, просив розглядати справу у відсутність представника. (том 2 а.с.33, том 9 а.с.104).

Представники третіх осіб Житомирської обласної ради та Обласного медичного центру вертебрології і реабілітації Житомирської обласної ради підтримали позов прокурора.

Інші треті особи представників до суду не направили.

Заслухавши учасників судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради депутатів трудящих від 14.05.1968 № 371 виділено Житомирській обласній раді по туризму земельну ділянку площею 1,5 га для будівництва туристичної бази на 265 місць.

Побудована у 1972-1973 роках туристична база "Лісовий берег" була передана Житомирській обласній раді по туризму та екскурсіях, що підтверджується актами приймання будинків (споруд).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради депутатів трудящих від 03.01.1974 № 9 затверджений акт державної прийомки комплексу туристської бази - готелю на 275 місць у лісопарковій зоні Корбутівки корисною площею 5775 кв.м.

Постановою Президії ОСОБА_6 по туризму та екскурсіях від 27.07.1982 № 8-3 затверджено Положення про Українську республіканську раду по туризму і екскурсіях, відповідно до якого Українська республіканська рада по туризму і екскурсіях являється органом, який здійснює керівництво радами по туризму і екскурсіям, іншими підвідомчими установами, організаціями, підприємствами туристично-екскурсійної системи профспілок на території УРСР. Українська республіканська рада по туризму та екскурсіях працює під керівництвом ОСОБА_6 ради по туризму і екскурсіях Української республіканської ради профспілок (Укрпрофрада) в тісному контакті з обласними радами і республіканськими комітетами профспілок, іншими громадськими організаціями, державними комітетами, міністерствами і відомствами Української РСР. Українська республіканська рада по туризму і екскурсіях здійснює свою діяльність на засадах госпрозрахунку, являється юридичною особою, має розрахунковий рахунок, самостійний баланс. Положенням також визначені завдання, зміст роботи, склад коштів.

Президія Федерації незалежних профспілок України постановою від 23.08.1991 №П-7-7 прийняла рішення про перетворення Української республіканської ради з туризму та екскурсій в закрите акціонерне товариство "УКРПРОФТУР". Рада Федерації незалежних профспілок та Фонд соціального страхування України 04.10.1991 уклали установчий договір і затвердили його Статут.

У переліку майна, переданого Федерацією незалежних профспілок України в статутний фонд АТ "УКРПРОФТУР" значиться туристична база "Лісовий берег", яка введена в експлуатацію у 1973 році, балансовою вартістю 2302 тис. крб., залишковою вартістю 1932 тис. крб.

Постановою Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997 у справі № 138/7 за позовом Фонду державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соціального страхування України та акціонерного товариства "УКРПРОФТУР" про визнання недійсними установчого договору та статуту АТ "УКРПРОФТУР", в позові відмовлено.

Загальними зборами акціонерів українського ЗАТ по туризму та екскурсіях "УКРПРОФТУР" (протокол від 14.04.1998 № 6/6) затверджений статут обласного дочірнього підприємства по туризму та екскурсіях "ЖИТОМИРТУРИСТ" українського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "УКРПРОФТУР" у новій редакції, зареєстрований виконкомом Житомирської обласної ради 20.11.2000 року.

Згідно із статутом, обласне дочірнє підприємство по туризму та екскурсіях "ЖИТОМИРТУРИСТ" створене Українським ЗАТ по туризму та екскурсіях "УКРПРОФТУР" для забезпечення ефективного використання матеріальної бази, організації і надання громадянам та юридичним особам, в тому числі іноземним, комплексних туристсько-екскурсійних та інших послуг з метою одержання відповідного прибутку. Підприємство є правонаступником Житомирського обласного дочірнього підприємства "ЖИТОМИРТУРИСТ" Українського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "УКРПРОФТУР". Підприємство засноване на власності ЗАТ "УКРПРОФТУР". Майно підприємства становлять основні фонди, оборотні кошти та інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Для забезпечення діяльності підприємства ЗАТ "УКРПРОФТУР" передає йому у господарське відання майно, проіндексована вартість якого станом на 1 січня 2000 року становила 2925000 грн.

07.02.1997 туристична база "Лісовий берег" була зареєстрована Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації на праві власності за Житомирським обласним дочірнім підприємством "ЖИТОМИРТУРИСТ", що підтверджується реєстраційним написом на документі про право власності.

10.01.2001 виконавчим комітетом Житомирської міської ради, на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 21.12.1972 № 1045 обласному дочірньому підприємству по туризму та екскурсіях "ЖИТОМИРТУРИСТ" Українського ЗАТ по туризму та екскурсіях "УКРПРОФТУР" видано свідоцтво про право колективної власності на туристичну базу "Лісовий берег".

Причиною виникнення спору зі справи є питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним свідоцтва від 10.01.2001 про право власності на будівлі туристичної бази "Лісовий берег", яке видане обласному дочірньому підприємству по туризму та екскурсіях "ЖИТОМИРТУРИСТ" українського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "УКРПРОФТУР", а також визнання за державою в особі ФДМУ права власності на майновий комплекс "Лісовий берег".

Вирішуючи спір господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до статуту професійних спілок СРСР, затвердженого постановою ХVІІІ з'їзду профспілок СРСР від 01.01.1987, професійні спілки були загальносоюзною громадською організацією, до складу якої входили республіканські ради, у тому числі й Українська республіканська рада профспілок.

Тобто, профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією.

У жовтні 1990 року відбувся XV з'їзд профспілок України, на якому було прийнято Декларацію про утворення Федерації незалежних профспілок України, проголошено незалежність профспілок України від державних і господарських органів республіки та СРСР, відмову від діяльності відповідно до Статуту профспілок СРСР. На з'їзді також було прийнято Положення про Федерацію незалежних профспілок України, затверджене рішенням з'їзду від 06.10.1990, яким було визначено її правовий статус, організаційну структуру, права та обов'язки, у тому числі і майнові, та, зокрема, передбачено, що ОСОБА_6 Федерації незалежних профспілок України є правонаступником Укрпрофради, а основні фонди, майно, які належали Укрпрофраді і необхідні для виконання цілей та завдань Федерації незалежних профспілок України, становлять її власність і охороняються законом.

Отже, після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської ОСОБА_6 профспілок стала ОСОБА_6 Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація професійних спілок України.

Професійні спілки могли розпоряджатися лише майном, яке знаходилося у їх власності, а не державним майном, яке перебувало у їх віданні.

З утворенням Федерації незалежних профспілок України президією ОСОБА_6 Загальної конфедерації професійних союзів СРСР 18.11.1990 була прийнята постанова за № 2-1а "Про затвердження Договору про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профспілковим майном", якою затверджений Договір про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профспілковим майном між Загальною конфедерацією профспілок СРСР та Федерацією.

Постановою Верховної ОСОБА_6 Української PCP "Про захист суверенних прав власності Української PCP" від 29.11.1990 № 506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української PCP про роздержавлення майна.

Згідно з Указом Президії Верховної ОСОБА_6 України "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" від 30 серпня 1991 року № 1452-ХІІ та Законом України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" від 10 вересня 1991 року № 1540-ХІІ майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших обєктів союзного підпорядкування, розташовані на території України, є державною власністю України.

Одночасно Указом Президії Верховної ОСОБА_6 України "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" від 30 серпня 1991 року № 1452-ХІІ визнано недійсними майнові договори, якими змінено форму власності, укладені під час дії мораторію, встановленого постановою Верховної ОСОБА_6 Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР " від 29 листопада 1990 року № 506.

Виходячи зі змісту наведених вище нормативних актів, стосовно права власності держави України після розпаду Союзу РСР та історії реорганізації ПАТ "УКРПРОФТУР" (Українське акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "УКРПРОФТУР" є правонаступником Української республіканської ради по туризму та екскурсіях і створено на базі майна засновників Федерації професійних спілок України, яка є правонаступником ради Федерації незалежних профспілок України, Української республіканської ОСОБА_6 профспілок та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності), право власності на спірне майно набула держава Україна.

Так, передача спірного майна у відання Української республіканської ОСОБА_6 профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу PCP стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України, жодним чином не мала наслідком зміну форми власності переданого майна, яке так і залишилося державним.

Отже, спірне майно було майном громадської організації колишнього Союзу PCP, розташованим на території України.

За таких обставин, на момент створення Українського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "УКРПРОФТУР" спірне майно перебувало у державній власності, а тому могло бути відчужене виключно за згоди власника.

Постановою Верховної ОСОБА_6 України "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу PCP, розташовані на території України" від 10 квітня 1992 року № 2268-ХІІ передбачено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та обєктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP передані тимчасово Фонду державного майна України.

За змістом постанови Верховної ОСОБА_6 України "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" від 4 лютого 1994 року № 3943-ХІІ тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. Кабінету Міністрів України до 01.03.1994 доручено визначити органи управління зазначеним майном, що тимчасово виконуватимуть ці функції до законодавчого визначення правонаступників вищезгаданого майна. До законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій.

Зазначені нормативні акти не передбачали можливість визначення суб'єкта власності в залежності від обставин фінансування в процесі будівництва.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" за Фондом державного майна України закріплено повноваження щодо розпорядження майном, що перебуває на балансі громадських організацій колишнього СРСР, яке має статус державного.

Питання щодо суб'єктів права власності зазначеного майна на законодавчому рівні не врегульовано, майно колишніх профспілкових організацій на теперішній час залишається державною власністю, а тому правові підстави для розпорядження Федерацією профспілок України майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР (продажу, передачі до статутних фондів господарських товариств, відчуження у будь-який інший спосіб) - відсутні (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 зі справи № 47/296).

За наведених обставин, господарський суд вважає, що держава стала власником майна, яке перебувало та перебуває у володінні Федерації професійних спілок України та створених нею суб'єктів господарювання (в тому числі спірного майна), а ФДМУ є органом, уповноваженим від імені держави та в її інтересах здійснювати право власності на таке майно. Такий же висновок зроблений Вищим господарським судом України у цій справі у постанові від 25.10.16. Судом не встановлено законних підстав вибуття спірного нерухомого майна з державної власності. Власник, яким є держава, не приймав рішень щодо відчуження спірного майна.

Вирішуючи спір в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності від 10.01.2001 господарський суд виходить з наступного.

Як вбачається із свідоцтва про право власність останнє видане на об'єкт нерухомого майна Туристичну базу "Лісовий берег" 10.01.2001 р. Виконкомом Житомирської міської ради про те, що цей об'єкт належить Обласному дочірньому підприємству по туризму та екскурсіях "Житомиртурист" Українського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 21.12.1972 №1045. (том 1 а.с.15). Судом також встановлено, що рішення виконкому, на яке йде посилання в свідоцтві, як на підставу його видачі, не стосується ні спірного майна, ні суб'єкта права власності. (том 1. а.с.71). Наявність іншого рішення будь-якого органу, яке б могло бути підставою для видачі свідоцтва, не встановлено. Разом з тим свідоцтво, як самостійний правоустановчий документ, стало підставою для реєстрації права власності на спірне майно за Дочірнім підприємством "Житомиртурист" приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 10 а.с.138-150). Таким чином існування свідоцтва порушує право власності держави на спірне майно. Оскільки свідоцтво є єдиним документом, який порушує це право, належним способом захисту цього права бути визнання цього свідоцтва недійсним з моменту його видачі. При цьому господарський суд застосовує законодавство, яке було чинне на момент видачі свідоцтва, а саме ст.48 ч.2 Закону України "Про власність", де вказано, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Щодо строків позовної давності господарський суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції від 16 січня 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Господарським судом не встановлено, що позивач знав чи міг знати про існування свідоцтва про право власності від 10.01.2001р. до подачі прокурором даного позову, таким чином відсутні підстави для висновку про сплив позовної давності щодо вимоги про визнання свідоцтва недійсним.

Щодо вимоги про визнання права власності на спірне нерухоме майно господарський суд зазначає наступне.

Вимога прокурора про визнання права власності ґрунтується на положенні статті 392 ЦК України. Вказана норма декларує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав. Стаття 392 ЦК України не породжує, а лише підтверджує наявне в позивача право власності на момент подачі позову.

Зміст вказаної статті свідчить про те, що тільки власник майна може бути суб'єктом звернення до суду. В даному ж випадку позивач на момент подачі позову не був власником майна.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. В даному випадку належним способом відновлення права є вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності, що в подальшому дасть можливість позивачу, як власнику спірного майна, зареєструвати право власності в порядку Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Положення статі 392 ЦК України, зокрема, можуть бути застосовані в разі відсутності необхідних документів для реєстрації права в порядку вказаного Закону. Також відновлення права власності можливе шляхом оскарження дій реєстратора, в разі відмови в реєстрації.

З урахуванням викладеного, господарський суд відмовляє в позові в частині визнання права власності.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на туристичну базу "Лісовий берег", яке видане виконкомом Житомирської міської ради 10.01.2001 р. Обласному дочірньому підприємству по туризму та екскурсіях "Житомиртурист" Українського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур".

Відмовити в позові в частині вимоги про визнання права власності.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання рішення 03.02.2017

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - виконком

3 - санаторій "Лісовий берег"

4 - федерація профспілок

5 - обленерго