РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017Справа №910/22472/16

За позовом Закритого акціонерного товариства "Київбуделектротранс"

до Служби автомобільних доріг у Київській області

про стягнення 2 167 050,54 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: Нікітіч Ю.Ю. - представник за довіреністю б/н від 28.11.2016

від відповідача: Майданік В.В. - представник за довіреністю №12С/14 від 03.01.2017

В судовому засіданні 01.02.17р., в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Закритого акціонерного товариства "Київбуделектротранс" (надалі - позивач) до Служби автомобільних доріг у Київській області (надалі - відповідач) про стягнення 2 167 050,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між позивачем та відповідачем договору № 443М-12 від 04.12.2012 (надалі - Договір), відповідач не оплатив у встановлений термін виконані позивачем роботи по влаштуванню зовнішнього освітлення ділянки автомобільної дороги. За доводами позивача, ЗАТ "Київбуделектротранс" виконало зобов'язання за договором належним чином, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт на загальну суму 1 722 861,53 грн., однак відповідач в порушення умов договору частково сплатив за виконані роботи у розмірі 308 033,24 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22472/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 18.01.2017.

16.01.2017 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач стверджує, що пунктами 4.1. та 4.3. Договору визначено про розрахунки, які проводяться відповідачем шляхом поетапної оплати за надані послуги при надходженні коштів з державного бюджету, тому термін виконання оплати робіт відповідачем має бути виконаний після отримання коштів з державного бюджету. Проте, у 2014 та 2015 роках кошти на казначейські рахунки з державного бюджету не надходило. Крім того, відповідач зазначає, що вимогу позивача отримав лише 18.10.2016р., тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з лютого 2015р. по жовтень 2016р. є необґрунтованим.

У судовому засіданні, яке призначене на 18.01.2017, суд задовольнив усне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та оголосив перерву до 01.02.2017.

27.01.2017 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, а саме позивач просить суд стягнути суму основного боргу у розмірі 1 414 828, 29 грн., 3% річних у розмірі 84 308,26 грн. та інфляційні втрати у розмірі 794 946, 47 грн.

У судове засідання 01.02.2016 з'явився представник позивача, заяву про збільшення позовних вимог підтримав та просив прийняти до розгляду.

Позивач, відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити розмір позовних вимог. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі збільшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Дослідивши заяву позивача, суд дійшов висновку, що вона подана із дотримання ст. 22 ГПК України, а тому приймається судом до розгляду, тому у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про збільшення та просив суд задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення по справі та заперечив щодо задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

04.12.2012р. між Закритим акціонерним товариством "Київбуделектротранс" (далі - Виконавець, позивач) та Службою автомобільних доріг у Київській області (далі - Замовник, відповідач) було укладено договір № 443М-12 (надалі - Договір), за яким позивач зобов'язувався у 2012-2013 роках надати відповідачу послуги з улаштування зовнішнього освітлення ділянки автомобільної дороги С100705 (Київ-Одеса) - Мархалівка - Іванковичі - Круглик км 0+140 - км 4+485, Київської області, а відповідач - прийняти та оплатити такі роботи.

Пунктом 3.1. Договору визначена ціна даного Договору, яка становить 3 661 971,70 грн. у тому числі ПДВ: 610 328,62 грн.

Відповідно до п.6.3.1 Договору, виконавець зобов'язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором.

Згідно з п.6.1.2 Договору, замовник зобов'язаний приймати надані послуги згідно з формами акту КБ-2в та КБ-3.

Відповідно до п.4.2 Договору, Акти (форми КБ-2в та КБ-3) надання послуг готує виконавець і передає для підписання уповноваженому представнику замовника у строк не пізніше ніж за п'ять днів до закінчення звітного періоду. Уповноважений представник замовника протягом трьох днів перевіряє реальність акту і підписує його в частині фактично наданих обсягів послуг.

За доводами позивача, останній виконав умови Договору, за результатами робіт виготовлено Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та акти приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013р., за листопад 2014р., за грудень 2014р.

За результатами прийняття робіт відповідач підписав Акти виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 за листопад 2013р., за листопад 2014р. та за грудень 2014р. у загальному розмірі 1 722 861,53 грн. Вказані акти та довідки підписані відповідачем без зауважень, а отже, останнім прийнято виконання робіт без претензій щодо їх якості, об'ємів та вартості.

У відзиві та усних поясненнях, відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначив, що у відповідності до умов договору термін виконання відповідачем зобов'язання з оплати робіт, виконаних позивачем, безпосередньо пов'язаний з настанням певної події - отримання коштів з державного бюджету. Таким чином, оскільки сторони у договорі погодили, що термін зобов'язання пов'язується з настанням певної події, то дане зобов'язання має бути виконане лише після того, як вказана подія настане.

Проте, згідно умов п. 4.1., п.4.2. та п. 4.3. Договору, підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти прийняття замовником виконаних робіт.

Розрахунки проводяться замовником шляхом поетапної оплати за надані послуги, при надходженні коштів з державного бюджету та інших джерел фінансування від головного розпорядника коштів.

Замовник здійснює щомісячні та проміжні платежі за надані послуги на підставі акту наданих послуг, довідки про вартість наданих підрядних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін (п. 4.1. Договору).

Отже, замовник здійснює платежі по мірі надходження коштів з державного бюджету, але після підписання сторонами акту виконаних робіт на протязі 5 робочих днів.

Відповідно до п.п.6.1.1. та п.п.6.1.2. Договору, замовник зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати виконавцю надані послуги (по мірі надходження коштів з державного бюджету та інших джерел фінансування); приймати надані послуги згідно з формами акту № КБ-2в та №КБ-3.

Позивачем направлено на адресу відповідача, вимогу № 1 від 05.10.2016р., в якій просив сплатити заборгованість у розмірі 1 414 828, 29 грн., проте, відповідач не відповів на вимогу позивача.

Отже, відповідач взяті на себе за Договором грошові зобов'язання виконав частково, сплатив лише у розмірі 308 033,24 грн., у зв'язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 414 828,29 грн.

Оскільки, відповідач не погасив наявну заборгованість, позивач подав на розгляд суду позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача 2 294 083,02 грн. боргу, з яких: 1 414 828, 29 грн. - основного боргу, 794 946,47 грн. - інфляційних втрат, 84 308,26 грн. - 3% річних та судові витрати, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором підряду.

Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач послуги за Договором надав у повному обсязі на загальну суму 1 722 861,53 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), які підписані та скріплені печатками сторонами, а також довідками про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2013р., за листопад 2014р. та за грудень 2014р., які містяться в матеріалах справи.

Відповідач частково виконав свої зобов'язання за Договором та перерахував позивачеві частково оплату у розмірі 31 414 грн., що підтверджується видатковою накладною № СА-0000013 від 31.10.2013, № СА-0000014 від 29.11.2013р., СА-0000002 від 23.04.2013 та випискою з банківського рахунку від 28.11.2013.

Враховуючи, що факт наявності заборгованості за договором не заперечується відповідачем, підтверджується матеріалами справи, а відтак вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором у сумі 1 414 828,29 грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 794 946,47 грн. - інфляційних втрат та 84 308,26 грн. - 3% річних, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 794 946,47 грн. - інфляційних втрат та 84 308,26 грн. - 3% річних підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо не визначеності у договорі строку оплати та здійснення невірного періоду нарахування позивачем фінансових санкцій, не знайшли свого підтвердження. Оскільки, у п.4.1. Договору, сторони визначили, що замовник здійснює щомісячні та проміжні платежі за надані послуги на підставі акту наданих послуг, довідки про вартість наданих підрядних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін.

Також не можуть вважатися обґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування.

Відсутність бюджетних коштів чи затримки фінансування за рахунок бюджетних коштів, не є підставою для звільнення від відповідальності чи обов'язку оплатити поставлений товар.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках державного бюджету України не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N 11/446 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 N 15/5027/715/2011.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вина відповідача, в порушенні зобов'язань по оплаті вартості виконаних робіт за договором підряду, доведена матеріалами справи.

На підставі викладеного, враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову, покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 11-А; ідентифікаційний код 26345736) на користь Закритого акціонерного товариства "Київбуделектротранс" (02094, м. Київ, вул. Гродненська, 32; ідентифікаційний код 03333972) 1 414 828 (один мільйон чотириста чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 29 коп. - основного боргу; 794 946 (сімсот дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот сорок шість) грн. 47 коп. - інфляційних втрат; 84 308 (вісімдесят чотири тисячі триста вісім) грн. 26 коп. - 3% річних та 34 411 (тридцять чотири тисячі чотириста одинадцять) грн. 25 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.02.2017

Суддя Пукшин Л.Г.