ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа № 914/2340/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) не зявився

від відповідача ОСОБА_2 (пред-к за довіреністю)

від третьої особи не зявився

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» № 2401/2 від 19.12.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 28.11.2016 року (головуючий суддя Крупник Р.В.)

у справі 914/2340/16

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фермерський торговий дім «Броди», Львівська обл., м. Броди

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, м. Львів

про стягнення 10189,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 28.11.2016 у справі №914/2340/16 у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фермерський торговий дім «Броди», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про стягнення 10189,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що володіння та керування комбайном ОСОБА_3 відбувалося на підставі документів, передбачених п. 2.2. Правил дорожнього руху України, відтак, останній на відповідній правовій підставі володів вказаним транспортним засобом на момент вчинення ДТП, а тому підстав для стягнення суми страхового відшкодування з відповідача немає.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» подав апеляційну скаргу. Просить дане рішення скасувати і прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги, мотивуючи це тим, що якщо управління небезпечним обєктом передається третій особі без юридичного оформлення, то вважається, що обєкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він буде нести відповідальність за завдану шкоду. Зазначає, що матеріли справи свідчать, що комбайн «Е-514» з р.н. 11052ЕА належить відповідачу на праві власності. Тобто саме відповідач є особою, яка на праві власності володіє зазначеним транспортним засобом, використання якого створило небезпеку при вчиненні ДТП.

В судове засідання не зявився представник позивача (скаржника) та третьої особи без самостійних вимог, хоча такі належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Проте за наявних обставин, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши думку присутнього представника відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.02.2014р. між позивачем та ТОВ «Віннер Імпортс Україна, Лтд.» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №06/0671029/9069/14, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси ТОВ «Віннер Імпортс Україна, Лтд.», повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами та додатковим обладнанням, встановлених на них, зокрема, автомобіля марки «Kaessbohrer» (причіп автовоз), 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

З Довідки про ДТП №9408145 (а.с. 40-42 Т.1) вбачається, що 05.07.2014р. на дорозі М-09 Львів Рава-Руська (на Люблін) 23 км. 37 м. трапилася ДТП за участі комбайну Е-514, номерний знак 11052ЕА, належного ТОВ Фермерський торговий дім «Броди» під керуванням гр.ОСОБА_3 та застрахованого позивачем автомобіля Volvo FM12, номерний знак НОМЕР_2 з причіпом марки «Kaessbohrer», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 Зазначено, що вказана ДТП відбулася з вини водія ОСОБА_3 внаслідок виїзду на зустрічну смугу (п.IV). В результаті ДТП застрахований позивачем причіп отримав механічні пошкодження. Матеріали ДТП направлено до суду.

Згідно постанови Сихівського районного суду м. Львова від 30.07.2014р. у справі №464/7446/14-п (а.с. 43 Т.1.), гр. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Встановлено, що станом на момент вчинення ДТП, ОСОБА_3 у трудових відносинах з ТОВ «Фермерський дім «Броди» не перебував. Даний факт також встановлено у постанові Сихівського районного суду м. Львова від 30.07.2014р. у справі №464/7446/14-п.

Як свідчать матеріали справи, у звязку з настанням страхового випадку, страхувальник ТОВ «Віннер Імпортс Україна, Лтд.» 08.07.2014р. звернувся до страховика з заявою на виплату страхового відшкодування.

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, акту огляду транспортного засобу, позивачем було складено страховий акт № від 26.08.2015р., згідно якого ДТП, яка відбулася за участі застрахованого ним транспортного засобу (причіпа), визнано страховим випадком, вирішено виплатити страхувальнику 10189,00 грн.

Факт виплати страхового відшкодування позивачем в розмірі 10189,00 грн. підтверджується платіжним дорученням №0037104 від 08.09.2014р.

Претензія позивача про сплату 10189,00 грн. страхового відшкодування у добровільному порядку вих. №1419/2 від 21.06.2016р. була залишена відповідачем без задоволення (про що свідчить лист останнього від 19.07.2016р. №2-2016).

Отже, предметом позову є вимога позивача про стягнення 10 189, 00 грн. страхового відшкодування. Нормативна підстава позову, як зазначив позивач, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1187, 1191 ЦК України.

Виходячи з предмету та підстав позову у даній справі, слід враховувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 23.09.2015 у справі № 910/22731/14 щодо необхідності розмежування переходу права вимоги (суброгації), яка має місце у даній справі і регулюється положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України.

Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Наведена стаття також узгоджується з положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування" та надає страховикові право звернутися з вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Відтак, приписи статті 1191 ЦК України не підлягають до застосування у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту, на підставі заяви страхувальника, страхового акту та розрахунку страхового відшкодування, страхувальнику (власнику пошкодженого 05.07.2014р. у ДТП транспортного засобу) виплачено страхове відшкодування в розмірі 10189,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 на законних підставах володів транспортним засобом на момент вчинення ДТП та не перебував з відповідачем у трудових відносинах, а тому підстав для стягнення суми страхового відшкодування саме з відповідача немає.

Слід зазначити, що позивач у позовній заяві не покликається на статтю 1172 ЦК України, і не зазначає про існування трудових відносин між відповідачем та ОСОБА_3 Також, право власності відповідача на самохідний механізм комбайн Е-514, номерний знак 11052ЕА сторонами не оспорюється.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суб'єктом відповідальності за вказаною статтею є володілець об'єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 р. № 4, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На думку апелянта, якщо управління небезпечним об'єктом передається третій особі без якогось юридичного оформлення (наприклад, передається управління транспортним засобом без оформлення довіреності), то вважається, що об'єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він буде нести відповідальність за завдану шкоду.

На думку колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду, таке твердження апелянта не відповідає дійсності та є необгрунтованим.

Зокрема, пунктом 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001р. №1306 (в редакції, що діяла на момент вчинення ДТП) визначено, що власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Справді, до 14.10.2011р. положеннями пунктів 2.2 та 2.12 ПДР передача третій особі в користування транспортного засобу можлива була лише за наявності юридичного оформлення такої передачі. Разом з тим, Постановою КМУ №1029 від 26.09.2011р. (яка набрала чинності 14.10.2011р.) було внесено зміни до ПДР та виключено необхідність юридичного письмового оформлення передачі в користування транспортного засобу.

Зокрема, згідно абз.2 п.2.2 ПДР (в редакції чинній на момент ДТП), власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Оскільки на місці вчинення ДТП були присутні працівники ДАІ та ними складалися окремі документи, що зокрема, наявні у матеріалах справи, то обовязком останніх є перевірка документів, які є підставою для володіння транспортним засобом.

Також, апеляційний суд зазначає, що у матеріалах справи наявна письмова вимога позивача СК «Провідна» в порядку суброгації № 144/ПР від 10.11.2015 року саме до ОСОБА_3, яку позивач первісно скеровував саме ОСОБА_3 перед надісланням претензії від 21.06.2016 року до відповідача, у якій позивач зазначав, що у разі ігнорування такої вимоги він буде змушений звертатися до Сихівського районного суду м.Львова. (а.с.32-34 Т.1).

Відтак, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що керування комбайном Е514, номерний знак 11052ЕА ТОВ Фермерський торговий дім Броди ОСОБА_3, вина якого у дорожньо-транспорній пригоді встановлена постановою Сихівського районного суду м. Львова, відбувалося на підставі документів, передбачених п. 2.2. ПДР, відтак останній на відповідній правовій підставі володів вказаним транспортним засобом на момент вчинення ДТП, а тому підстави для стягнення суми страхового відшкодування з відповідача відсутні.

Апеляційний суд, враховуючи матеріали справи, надавши оцінку наявним доказам, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстав для її скасування немає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору залишаються на скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду господарського суду Львівської області від 28.11.2016 року у справі № 914/2340/16 - залишити без змін, апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» № 2401/2 від 19.12.2016 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 03.02.2017 року.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Мирутенко О.Л.