донецький апеляційний господарський суд
Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017 справа № 913/1164/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за дов. № 14-88 від 18.04.2014,
від відповідача:не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
на рішення Господарського суду Луганської області
від13.12.2016
по справі№ 913/1164/16 (суддя Корнієнко В.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
доКомунального підприємства "Креміннатеплокомуненерго", м. Кремінна Луганської області,
простягнення 3 722 175, 14 грн.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», Постачальник), м. Київ, звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства «Креміннатеплокомуненерго» (далі КП «Креміннатеплокомуненерго», Покупець), м. Кремінна Луганської області, про стягнення суми основного боргу у розмірі 1 638 549, 71 грн., пені в сумі 1 278 742, 84 грн., 3 % річних у розмірі 96 633, 60 грн. та інфляційних втрат у сумі 708 248, 98 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 13.12.2016 у справі № 913/1164/16 позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково та стягнуто з КП «Креміннатеплокомуненерго» на користь позивача суму основного боргу у розмірі 1 573 569, 71 грн., 3 % річних у сумі 96 633, 60 грн., пені у розмірі 426 681, 94 грн. та інфляційні втрати в сумі 698 794, 40 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 13.12.2016 у справі № 913/1164/16 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені. Зокрема, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права та вважає, що норми Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» не розповсюджуються на правовідносини сторін, оскільки позивач не є енергопостачальною компанією, а тому суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

В апеляційній скарзі наведені також інші доводи, які на думку позивача є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення.

Представник позивача у судовому засіданні просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції частково скасувати.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за його відсутності, з чим погодився представник позивача.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд

В С Т А Н О В И В :

Між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Креміннатеплокомуненерго» 22.12.2014 було укладено Типовий договір на купівлю-продаж природного газу № 2281/15-БО-20 (далі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору (а. с. 17-22).

Відповідно до пункту 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

У пункті 3.3 Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 Договору).

Згідно з пунктом 5.2 Договору ціна за 1 000 куб. м газу становить 7 661, 64 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено пунктом 7.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

За змістом пункту 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11 Договору).

Пізніше сторони уклали низку Додаткових угод до Договору, якими вносили зміни до пункту 5.2 Договору: за Додатковою угодою № 1 до Договору від 10.02.2015 ціна 1 000 куб. м природного газу з 01.02.2015 становить 7 414, 84 грн. (а. с. 23), за Додатковою угодою № 2 до Договору від 10.03.2015 ціна 1 000 куб. м природного газу з 01.03.2015 становить 11 333, 64 грн. (а. с. 24), за Додатковою угодою № 3 до Договору від 15.04.2015 ціна 1 000 куб. м природного газу з 01.04.2015 становить 9 600, 24 грн. (а. с. 25), за Додатковою угодою № 4 до Договору від 15.05.2015 ціна 1 000 куб. м природного газу з 01.05.2015 становить 9 122, 88 грн. (а. с. 26), за Додатковою угодою № 5 до Договору від 05.06.2015 ціна 1 000 куб. м природного газу з 01.06.2015 становить 8 865, 84 грн. (а. с. 27), за Додатковою угодою № 6 до Договору від 20.07.2015 ціна 1 000 куб. м природного газу з 01.07.2015 становить 8 874, 60 грн. (а. с. 28), за Додатковою угодою № 8 до Договору від 15.10.2015 ціна 1 000 куб. м природного газу з 01.10.2015 становить 8 905, 32 грн. (а. с. 30), за Додатковою угодою № 9 до Договору від 22.10.2015 ціна 1 000 куб. м природного газу з 01.11.2015 становить 8 745, 74 грн. (а. с. 31), за Додатковою угодою № 12 до Договору від 25.11.2015 ціна 1 000 куб. м природного газу з 01.12.2015 становить 8 751, 10 грн. (а. с. 34).

Крім того, Додатковою угодою № 13 від 30.12.2015 до Договору сторони виклали низку його положень у новій редакції, зокрема пункти 10.3.1 та 10.3.2: «Усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього Договору та підписуються уповноваженими представниками Сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 10.5, 10.6 цього Договору. Сторони погодили, що зміни до цього Договору, викладені не в формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього Договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим Договором» (а. с. 35-36).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Продавець передав, а Покупець прийняв імпортований природний газ за Актами приймання-передачі: від 31.01.2015 162, 142 тис. куб. м газу на суму 1 242 273, 63 грн. (а. с. 37); від 28.02.2015 148, 609 тис. куб. м газу на суму 1 102 209, 18 грн. (а. с. 38); від 31.03.2015 108, 767 тис. куб. м газу на суму 1 232 726, 03 грн. (а. с. 39); від 30.04.2015 8, 351 тис. куб. м газу на суму 80 171, 61 грн. (а. с. 40); від 31.10.2015 44, 179 тис. куб. м газу на суму 393 428, 14 грн. (а. с. 41); від 30.11.2015 111, 448 тис. куб. м газу на суму 974 695, 68 грн. (а. с. 42); від 31.12.2015 147, 964 тис. куб. м газу на суму 1 294 847, 16 грн. (а. с. 43). Усього на загальну суму 6 320 351, 43 грн.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався частково, у звязку з чим утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з позовом до господарського суду.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду підлягає частковому скасуванню, виходячи з такого.

Апеляційний господарський суд, оцінивши зміст спірного договору, дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Згідно зі статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Факт поставки природного газу підтверджується відповідними Актами приймання-передачі природного газу та не заперечується сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України», посилаючись на неналежне виконання відповідачем обов'язку з оплати поставленого природного газу за спірним Договором, просить стягнути з КП «Креміннатеплокомуненерго» суму основної заборгованості у розмірі 1 638 549, 71 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості, відповідач посилається на те, що КП «Креміннатеплокомуненерго» у встановленому порядку склало графік погашення заборгованості перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України», до якого включено і основний борг за спірним Договором (а. с. 106-107). Зазначений графік було погоджено головами Кремінської районної ради та Кремінської районної державної адміністрації 21.10.2016.

Відповідно до пункту 17 Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, складання такого графіку є однією з умов покладення на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» обовязку постачати природний газ виробникам теплової енергії з урахуванням приписів цього Положення.

Водночас пунктом 10.3 Договору передбачено, що усі зміни і доповнення до цього Договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього Договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 10.5, 10.6 цього Договору; зміни до цього Договору, викладені не у формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього Договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим Договором.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази укладення договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ у порядку статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Згідно зі статтею 630 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Аналогічні приписи закріплені у статті 526 ЦК України.

Отже, обовязок КП «Креміннатеплокомуненерго» з оплати поставленого природного газу підлягає виконанню в порядку та на умовах, передбачених Договором № 2281/15-БО-20 від 22.12.2014, тобто протягом місяця поставки газу з остаточним розрахунком до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення основної заборгованості у сумі 64 980, 00 грн., місцевий господарський суд виходив із того, що у період з 12 серпня по 17 жовтня 2016 року, тобто до порушення провадження у справі, частина заборгованості була сплачена відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи (а. с. 77-95).

Таким чином, з урахуванням часткової оплати заборгованості відповідачем, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню частково у сумі 1 573 569, 71 грн. (1 638 549, 71 грн. 64 980, 00 грн.), а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Також позивачем заявлено до стягнення 3 % річних у розмірі 96 633, 60 грн. за період з 15.02.2015 по 08.08.2016, які були задоволені місцевим господарським судом у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас колегія суддів зауважує, що 30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 зазначеного Закону, врегулюванню підлягає, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (стаття 2).

Згідно з частиною третьою статті 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, природний газ, поставлений у січні-квітні та жовтні 2015 року загальною вартістю 4 050 808, 59 грн., був оплачений КП «Керміннатеплокомуненерго» у повному обсязі до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» 30.11.2016.

Водночас на несвоєчасно сплачену суму заборгованості за газ, поставлений у січні-квітні та жовтні 2015 року, позивач нарахував 3 % річних у сумі 62 330, 38 грн. та інфляційні втрати у розмірі 626 293, 63 грн.

Матеріали справи свідчать, що провадження у справі було порушено Господарським судом Луганської області 25.10.2016. Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» набув чинності 30.11.2016.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у процесі розгляду справи в суді першої інстанції внаслідок набуття чинності вищезазначеним Законом, позивач втратив право на нарахування 3 % річних у сумі 62 330, 38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 626 293, 63 грн. на суму заборгованості, погашеної до 30.11.2016.

За приписами пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо предмет спору відсутній.

При цьому, відповідно до пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що у частині позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 62 330, 38 грн. за період з 15.02.2015 по 15.03.2016 та інфляційних втрат у сумі 626 293, 63 грн. за період з березня 2015 року по березень 2016 року провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України.

Отже, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 62 330, 38 грн. та інфляційних втрат у сумі 617 286, 44 грн.

Водночас заборгованість за природний газ, поставлений у листопаді та грудні 2015 року, не була погашена відповідачем у повному обсязі, а тому нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу за цими зобовязаннями є правомірним.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача за природний газ, поставлений у листопаді 2015 року, становить 278 722, 55 грн., а за газ, поставлений у грудні 2015 року 1 294 847, 16 грн. Усього 1 573 569, 71 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок відсотків річних, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних, нарахованих на суму 1 573 569, 71 грн. за загальний період з 15.12.2015 по 08.08.2016, у розмірі 34 303, 22 грн., а тому в цій частині рішення місцевого господарського суду залишається без змін.

Аналогічно інфляційні втрати підлягають нарахуванню тільки на суму заборгованості у розмірі 278 722, 55 грн. за газ, поставлений у листопаді 2015 року, починаючи з січня 2016 року, та у розмірі 1 294 847, 16 грн. за газ, поставлений у грудні 2015 року, починаючи з лютого 2016 року.

Колегія суддів, ураховуючи лист Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 та п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, вважає його арифметично правильним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 81 507, 96 грн. за період з січня по липень 2016 року, а рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Також на підставі пункту 7.2 Договору позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 1 278 742, 84 грн., розраховану наростаючим підсумком за загальний період з 15.02.2015 по 14.07.2016.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 809 795, 64 грн., нарахованої за період з 15 лютого по 31 грудня 2015.

Така позиція суду мотивована приписами частини другої статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» № 85-VIII від 13.01.2015, якими передбачено, що на час, визначений у статті 1 цього Закону, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

На думку місцевого господарського суду строк дії такого мораторію сплив 31.12.2015.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не підпадає під визначення енергопостачальної організації, внаслідок чого положення вищезазначеної статті не розповсюджуються на правовідносини сторін.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» від 25.07.2012 № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку (а. с. 47-54).

Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії (пункт 6 названого Статуту).

Ураховуючи, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією.

У свою чергу, КП «Креміннатеплокомуненерго» є виробником і виконавцем житлово-комунальних послуг, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, згідно з якими основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30). Аналогічні відомості відображені й у статуті КП «Креміннатеплокомуненерго» (а. с. 68-75).

Також за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є м. Кремінна Луганської області, яке внесено до переліку населених пунктів, на яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р (а. с. 67).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував приписи статті 2 Закону України № 85-VIII від 13.01.2015 та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 809 795, 64 грн.

Проте позиція місцевого господарського суду щодо припинення дії мораторію на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції до 31.12.2015 є помилковою.

Статтею 1 Закону України № 85-VIII від 13.01.2015 встановлено, що 31.12.2015 є граничним терміном погашення заборгованості з виплати громадянам заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Виходячи з наведеного, термін дії мораторію на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції не сплив.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 426 681, 94 грн. за загальний період з 01.01.2016 по 14.07.2016, оскільки вони нараховані у порушення приписів Закону України № 85-VIII від 13.01.2015.

Щодо інших доводів і заперечень, наведених в апеляційній скарзі, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки вони не спростовують висновків, викладених у цій постанові та рішенні суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Луганської області від 13.12.2016 у справі № 913/1164/16 підлягає скасуванню у частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 62 330, 38 грн., інфляційних втрат у сумі 617 286, 44 грн. та пені у розмірі 426 681, 94 грн. з мотивів, викладених у постанові.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати за подання позовної заяви покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог, а за подання апеляційної скарги на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, на рішення Господарського суду Луганської області від 13.12.2016 у справі № 913/1164/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 13.12.2016 у справі № 913/1164/16 частково скасувати.

Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Луганської області від 13.12.2016 у справі № 913/1164/16 у такій редакції:

«Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Креміннатеплокомуненерго» (92900, Луганська області, м. Кремінна, пров. Гастелло, 21, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) основну заборгованість у розмірі 1 573 569, 71 грн., 3 % річних у сумі 34 303, 22 грн., інфляційні втрати у розмірі 81 507, 96 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у сумі 25 340, 71 грн.

У частині позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 62 330, 38 грн. та інфляційних втрат у сумі 626 293, 63 грн. провадження у справі припинити.

В іншій частині позову відмовити».

Господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3