Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" лютого 2017 р. Справа № 906/1270/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довір. від 29.09.2015 вих. № 2982/11-15;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Житомирській області (м. Житомир)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" (Житомирська обл., Коростенський р-н, с. Бондарівка)

про стягнення 129406,37 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 129406,37 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного водокористування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за період з 18.07.2014 по 02.02.2015 здійснював водокористування за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням вимог природоохоронного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Надав письмове пояснення по справі від 13.02.2017 вих. № 406/11-16, а також докази доплати судового збору у розмірі 0,01 грн (а. с. 67 - 69).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце був повідомлений вчасно та належним чином. Відповідно до відзиву на позовну заяву від 16.01.2017 вих. № 15, відповідач проти позову заперечив, зокрема, з тих мотивів, що не зміг своєчасно отримати дозвіл на спеціальне водокористування у зв'язку з відсутністю законодавчо визначеної процедури видачі таких дозволів за спірний період. У зв'язку з тяганиною щодо нової процедури видачі дозволів на спеціальне водокористування, відповідач отримав дозвільні документи на забір води лише 03.02.2015, однак припинити водокористування було неможливо, адже це призвело б до зупинки господарської діяльності товариства, залишення робітників товариства без заробітної плати і зменшення податкових надходжень до державного бюджету. Відповідач вважає, що завдання збитків державі відбулося за відсутності вини товариства, яке за час роботи без дозволу на спеціальне водокористування зробило перерахунок із збору за водокористування за спірний період в п'ятикратному розмірі та сплатило державі 5517,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, з 20.10.2015 по 30.10.2015 позивачем згідно з наказом Державної екологічної інспекції у Житомирській області від 19.10.2015 № 52-П (а. с. 11, 12) було проведено планову перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства (а. с. 13 - 18).

Відповідно до вказаного акту в ході перевірки було встановлено, зокрема, що відповідач здійснив самовільне водокористування з підземного горизонту в період з 18.07.2014 по 02.02.2015.

За порушення вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони водних ресурсів, постановою №06443 від 20.10.2015 ОСОБА_2 (головного інженера підприємства відповідача) було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 136,00 грн, сплачений ним згідно з квитанції №14551467 від 03.11.2015 (а. с. 19 - 21).

Позивачем на підставі наданої відповідачем довідки №227 від 20.10.2015 про об'єм забраної та використаної ним без дозволу на спеціальне водокористування води з підземного горизонту та копій звітів 2-ТП (водгосп) за 1-4 кв. 2014 року та 1 квартал 2015 року, поданих товариством до Житомирського обласного управління водних ресурсів, про розмір забраної та використаної кар'єрної води за період з 18.07.2014 по 02.02.2015, відповідно до положень Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, було здійснено розрахунок розміру збитків, заподіяних відповідачем державі внаслідок використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування за період з 18.07.2014 по 02.02.2015, який дорівнює 129406,37 грн (а. с. 29).

Претензією №17-4/4 від 03.03.2016 (а. с. 28) відповідачу було запропоновано на добровільних засадах в місячний термін внести суму відшкодування за порушення природоохоронного законодавства, про що повідомити Державну екологічну інспекцію у Житомирській області.

За даними позивача, відповідач у встановлений термін суму відшкодування не сплатив, мотиви незгоди з висновками відображеними в актах перевірки позивача відповідач виклав у листі-запереченні від 20.04.2015 вих. № 74 щодо порушення ним вимог природоохоронного законодавства в частині водокористування (а. с. 61).

З огляду на викладене, з метою захисту державних інтересів у природоохоронній сфері позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 129406,37 грн шкоди, заподіяної в процесі природокористування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при вирішенні спору в даній справі суд зважає на таке.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Згідно зі ст. 35 вище вказаного Закону, державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Так, приписами ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; пред'явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; надання обов'язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, та здійснення контролю за їх виконанням; вживання в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

При цьому, органом виконавчої влади, який утворений для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, згідно з Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011, є Держекоінспекція України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи, в т. ч. в областях.

За приписами ч. 1 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

У відповідності до ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається: органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням із Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення. Дозвіл на спеціальне водокористування надається безоплатно.

Строк видачі дозволу на спеціальне водокористування або надання письмового повідомлення про відмову в його видачі становить не більше тридцяти календарних днів з дня надходження на розгляд заяви та відповідних документів.

Порядок видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. ст. 110, 111 Водного кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Нормами ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Отже, чинним законодавством встановлено самостійні підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема, внаслідок самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є стягнення збитків, завданих державі внаслідок завдання шкоди навколишньому природному середовищу, яка полягає у вчинені відповідачем дій пов'язаних із самовільним водокористуванням за відсутності спеціального дозволу, що встановлено за результатами проведеної позивачем перевірки.

Сторонами підтверджено, що відповідачу ОСОБА_3 охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області 17.07.2009 було видано дозвіл на спеціальне водокористування № 778-Ж з терміном дії на 5 років до 17.07.2014.

Слід вказати, що станом на момент закінчення дії вище вказаного дозволу, процедуру погодження та видачі юридичним і фізичним особам (далі - водокористувачі) дозволів на спеціальне водокористування (забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання у водні об'єкти забруднюючих речовин, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів) було визначено на підставі Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого Постановою КМУ від 13.03.2002 № 321.

Пунктами 2-4 даного Порядку передбачалося, що дозволи видаються у разі використання води водних об'єктів: загальнодержавного значення - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями; місцевого значення - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням із Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими держадміністраціями.

Дозволи видаються за клопотанням водокористувачів з обґрунтуванням потреби у воді, яке погоджується: у разі використання поверхневих вод - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства, територіальними органами басейнових управлінь водних ресурсів або обласними виробничими управліннями водного господарства і меліорації (далі - органи водного господарства); у разі використання підземних вод - з Держгеонадрами або дочірніми підприємствами НАК "Надра України" за переліком, який затверджує Мінприроди; у разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних, - з МОЗ.

Дозволи видаються органами, що зазначені в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, в місячний термін з дня подання в установленому порядку клопотання, а органами, зазначеними в абзаці третьому цього пункту, - в установлені ними терміни. Клопотання водокористувачів розглядаються у місячний термін. У разі відмови у погодженні клопотання або у видачі дозволу водокористувачу надається відповідь з обґрунтуванням причин відмови.

В той же час, як встановлено судом, станом на момент закінчення у відповідача дії дозволу на спеціальне водокористування до ст. 49 Водного кодексу України було внесено зміни в частині затвердження нової процедури видачі дозволів, яка передбачала виключення погодження центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері розвитку водного господарства, у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, у сфері охорони здоров'я. У новій редакції Водного кодексу України при отриманні дозволу були передбачені висновки відповідних центральних органів виконавчої влади, проте до Постанови КМУ від 13.03.2002 № 321 вище вказані зміни внесені не були.

Таким чином, з моменту внесення змін до Водного кодексу України та до внесення змін у Постанову КМУ від 13.03.2002 № 321 (які набрали чинності 19.01.2016), на законодавчому рівні залишились не визначеними перелік та форма документів, на підставі яких відповідач міг отримати відповідні висновки та дозвіл на спеціальне водокористування.

Вказане підтверджено листом департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації від 06.05.2014 вих. № 583/с-4/3, адресованого Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради, в якому зазначено, серед іншого, що видача дозволів на спеціальне водокористування департаментом можлива лише після внесення змін до відповідних законодавчих актів України (а. с. 56).

З долученого до матеріалів справи листа відповідача від 04.07.2014 вбачається, що у зв'язку з ситуацією, яка склалася, товариство, звернувшись до департаменту екології та природних ресурсів Житомирської ОДА з проханням надати роз'яснення щодо порядку погодження дозволу на спеціальне водокористування, завчасно, тобто до закінчення строку дії попереднього дозволу, вчинило дії з метою розпочати процедуру для отримання нового дозволу на спеціальне водокористування (а. с. 54).

Департамент екології та природних ресурсів Житомирської ОДА листом від 17.07.2014 вих. № 918/с-4/1-4-1376 повідомив відповідача, що у зв'язку з тим, що станом на момент звернення із запитом не визначено перелік та форму документів, на підставі яких отримуються відповідні висновки та дозвіл на спецводокористування, департамент звернувся в Державну службу геології та надр України та Житомирське обласне управління водних ресурсів, як територіальний орган Держводагенства, з метою роз'яснення щодо переліку документів, які необхідно надсилати відповідним органам виконавчої влади при видачі дозволу на спеціальне водокористування. З огляду на викладене, департамент екології та природних ресурсів Житомирської ОДА повідомив відповідача, що видача дозволів на спеціальне водокористування можлива лише після отримання відповідних роз'яснень та розроблення і затвердження регламенту (а. с. 55).

Як вбачається з пояснень відповідача, відмова департаменту у прийнятті до розгляду документів для отримання дозволу на спецводокористування, у зв'язку з тим, що процедура отримання таких дозволів була неврегульована, змусило відповідача, в порядку ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", звернутись з запитом до Житомирської обласної ради з проханням надати інформацію щодо процедури отримання дозволу на використання води водних об'єктів місцевого значення або продовження його дії, із зазначенням переліку необхідних для цього документів та з посиланням на відповідні нормативні акти (лист від 03.09.2014 вих. № 154, а. с. 57).

У відповідь на запит, Житомирська обласна рада листом від 11.09.2014 вих. № 03-04-10/32 повідомила відповідача, що у даний час департаментом екології та природних ресурсів облдержадміністрації розробляється інформаційна та технологічна карти. Після їх розроблення та затвердження видача дозволів на спеціальне водокористування буде розпочато відповідно до чинного законодавства (а. с. 58).

Листом від 12.01.2015 вих. № 23/2-4/1-4-2393 департамент екології та природних ресурсів Житомирської ОДА повідомив відповідача, що його документи щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування департаментом опрацьовані та направлені в Держгеонадра. Прийняття рішення або відмови видачі дозволу на спеціальне водокористування для ТОВ "Гулянецький щебзавод" буде можливим після отримання відповідного висновку від центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр (а. с. 59).

У зв'язку з тяганиною щодо нової процедури видачі дозволів на спеціальне водокористування, дозвіл на спецводокористування був отриманий відповідачем лише 03.02.2015.

Суд зауважує, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вище зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Зібрані у справі докази свідчать про те, що відповідач своєчасно вчиняв дії щодо звернення до компетентних органів з метою отримання інформації про документи, які необхідно подати у зв'язку із новою процедурою отримання дозволу на спеціальне водокористування, що вказує на те, що у відповідача був відсутній умисел на заподіяння шкоди.

За таких обставин, керуючись загальними засадами цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність, закріпленими в п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України, враховуючи той факт, що відповідачем було вжито своєчасно усі залежні від нього заходи, які були направлені на отримання спеціального дозволу, однак з причин того, що органи державної влади не мали можливості реалізувати свої повноваження по його видачі, оскільки процедура отримання дозволу була затримана на тривалий термін через законодавчу колізію норм, що містилися у двох документах (Водному кодексі України та Постанові КМУ від 13.03.2002 № 321), суд не вбачає вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного водокористування, що в свою чергу виключає можливість притягнення відповідача до відповідальності у відповідності до ст. 1166 ЦК України та стягнення з нього збитків у розмірі 129406,37 грн.

Крім того, слід зазначити, що сума збитків розрахована позивачем є дуже значною, однак відсутність дозволу на водокористування не вплинула на обов'язок відповідача із перерахування збору за спеціальне використання водних ресурсів за цей період у п'ятикратному розмірі, на завдання шкоди природному середовищу та, у зв'язку з цим понесення витрат екологічною інспекцією на усунення наслідків завдання шкоди. В даному випадку взагалі не йдеться про понесені позивачем витрати (збитки) на усунення завданих відповідачем збитків природним ресурсам та взагалі про завдані відповідачем збитки природному середовищу. Відсутність дозволу лише порушило норми закону, які передбачають його отримання, внаслідок чого працівники підприємства відповідача були притягнуті до адмінвідповідальності.

Судом встановлено, що здійснення відповідачем за період з 18.07.2014 по 02.02.2015 водокористування за відсутності спеціального дозволу само по-собі не суперечить інтересам суспільства, оскільки було зумовлене неврегульованістю норм природоохоронного законодавства у сфері процедури отримання дозволів на час закінчення строку дії спеціального дозволу на спецводокористування у відповідача. Водночас припинення водокористування відповідачем призвело б до зупинки діяльності підприємства, залишення робітників підприємства без заробітної плати і зменшення податкових надходжень до державного бюджету.

З огляду на наявні в матеріалах справи документи та надані пояснення, суд вбачає, що несвоєчасна видача нового дозволу на спеціальне водокористування після закінчення терміну дії попереднього (17.07.2014) відбулася не з вини відповідача, що виключає можливість притягнення відповідача до відповідальності та стягнення завданої шкоди.

Враховуючи вище викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.02.17

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - відповідачу - рек. з повід.