РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017Справа №910/22911/16

За позовомПриватного підприємства «ЛІКОМ»
доПриватного підприємства «Фортуна-2011»
простягнення 1 873,07 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Войцех В.І.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «ЛІКОМ» (надалі - ПП «ЛІКОМ») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Фортуна-2011» (надалі - ПП «Фортуна-2011») про стягнення 4 818,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки №240 від 18.04.2011 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 3 024,23 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 789,96 грн., 24% річних у розмірі 592,57 грн. та інфляційних у розмірі 411,71 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.01.2017 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2017 р. розгляд справи відкладено на 01.02.2017 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, через канцелярію суду подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій у зв'язку з погашенням відповідачем суми основної заборгованості просив стягнути з нього пеню у розмірі 809,76 грн., 24% річних у розмірі 624,38 грн. та інфляційні у розмірі 438,93 грн. Вказана заява прийнята судом для подальшого розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №598.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2011 р. між ПП «ЛІКОМ» (постачальник) та ПП «Фортуна-2011» був укладений договір поставки №240 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товари народного споживання, а покупець зобов'язується приймати їх та оплачувати.

За змістом п. 1.2 Договору асортимент та кількість товарів визначається сторонами з урахуванням потреб покупця в товарах та можливостей постачальника і вказуються у накладних (рахунках) на поставку, які є невід'ємними частинами договору.

Згідно з п. 3.1 Договору ціни на товар та загальна сума кожної поставки вказуються у накладних (рахунках), по яким вони поставляються.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що за поставлені товари покупець зобов'язаний сплатити постачальнику протягом 24 днів з дня поставки (п. 2.3 договору) суму, що вказана в накладній (рахунку), по якій поставляється товар.

На виконання умов Договору позивачем поставлявся, а відповідачем приймався та частково оплачувався товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними за період з 20.01.2016 р. по 31.10.2016 р. та актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2016 р. по 13.01.2017 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні за період з 20.01.2016 р. по 31.10.2016 р.) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу, а також існування у відповідача заборгованості за поставлений товар станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом у розмірі 3 024,23 грн. Вказаний факт підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2016 р. по 13.01.2017 р.

При цьому, акт звірки взаємних розрахунків, хоча і не є доказом виникнення прав і обов'язків, може і має оцінюватись судами у випадку сумнівів щодо існування правовідносин та виконання зобов'язання.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що наявні у матеріалах справи документи є первинними документами бухгалтерського обліку, належними та допустимими письмовими доказами, що підтверджують існування між сторонами спору зобов'язальних правовідносин, поставку позивачем товару, передбаченого Договором.

Підписавши акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, відповідач вчинив дії, що підтверджують існування правовідносин та виконання зобов'язання за видатковими накладними.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України у справі №920/1782/13 від 15.04.2014 р.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем було сплачено на користь позивача суму існуючої заборгованості 17.10.2017 р., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин має місце прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого товару за Договором.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що за прострочення оплати поставлених товарів (п. 3.2 договору), покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від несплаченої в строк суми - за кожен день прострочення платежу. Сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що за порушення грошового зобов'язання покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити 24% річних.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 809,76 грн., 24% річних у розмірі 624,38 грн. та інфляційні у розмірі 438,93 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а відтак позовні вимоги ПП «ЛІКОМ» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «ЛІКОМ» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Фортуна-2011» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 12; ідентифікаційний код 37449295) на користь Приватного підприємства «ЛІКОМ» (03124, м. Київ, пров. Радищева, 3; ідентифікаційний код 30638249) пеню у розмірі 809 (вісімсот дев'ять) грн. 76 коп., 24% річних у розмірі 624 (шістсот двадцять чотири) грн. 38 коп., інфляційні у розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) грн. 93 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.02.2017 р.

Суддя В.П. Босий