Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

01 лютого 2017 року Справа №927/1181/16

За ПОЗОВОМ: Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури

вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

в інтересах держави

В ОСОБІ: Ніжинської міської ради

пл. Івана Франка, 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

До ВІДПОВІДАЧА-1: Комунального підприємства "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства"

вул. Червоноказача, 5, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

До ВІДПОВІДАЧА-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Творець"

вул. Носівський шлях, 52-А, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Про визнання недійсним договору простого товариства (спільної діяльності з будівництва)

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: ОСОБА_1 начальник сектора, дов.№02.1-18/1132 від 02.06.2016.

Від Відповідача-1: ОСОБА_2 представник, дов.№19 від 03.01.2017.

Від Відповідача-2: ОСОБА_3Г адвокат, дов. б/н від 04.10.2016.

У судовому засіданні прийняв участь прокурор відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_4, службове посвідчення №017569 від 06.06.2013.

СУТЬ СПОРУ:

Заступником керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради подано позов до Комунального підприємства "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Творець" про визнання недійсним договору №11/02-01/15 простого товариства (спільної діяльності з будівництва) від 11.02.2015.

Прокурор та представник Позивача підтримали позовні вимоги, які обґрунтовані тим, що сторонами при укладенні договору порушено норми чинного законодавства, оскільки погодження сторонами договору можливості внесення земельної ділянки комунальної власності у спільну діяльність відбулось без участі її власника територіальної громади в особі Ніжинської міської ради.

До початку судового засідання 01.02.2017 від Відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладені заперечення проти позову та, зокрема, зазначено, що використання земельної ділянки можливе виключно за цільовим призначенням, в зв'язку з чим між Комунальним підприємством "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Творець" було укладено договір №11/02-01/15 простого товариства (спільної діяльності з будівництва) від 11.02.2015 з додатковою угодою №1 від 06.04.2015, з метою будівництва багатоквартирного житлового будинку на даній земельній ділянці, оскільки цільове призначення даної земельної ділянки є виключно для будівництва багатоквартирного житлового будинку. Відповідач-1 вважає, що погодження даного договору з Ніжинською міською радою не передбачено жодним документом чи нормою законодавства. Згідно Статуту підприємства, чинному на той час, обмежень щодо ведення господарської діяльності підприємством не передбачено, окрім права відчуження або іншим способом розпоряджатися закріпленим за підприємством майном, що належить до основних фондів, без попередньої згоди власника. Відповідач-1 зазначає, що в даному випадку земельна ділянка, яка надана Комунальному підприємству "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" на праві постійного користування земельною ділянкою, площею 0,3737 га по вул. Б.Хмельницького, 20, корп.1 для будівництва і обслуговування багатоквартирного будинку до основних фондів не відноситься, що підтверджується бухгалтерською звітністю по підприємству. При цьому, Відповідач-1 вказує, що підприємство жодним чином не здійснювало дій, повязаних з відчуженням основних фондів по підприємству, а також не мало на меті будь-якого відчуження вищезазначеної земельної ділянки при укладенні договору простого товариства, а лише використання її за цільовим призначенням, з врахуванням норми Закону та повноважень згідно чинного на той час Статуту підприємства. Комунальне підприємство "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" мало право вести господарську діяльність, володіти та користуватися земельною ділянкою, яка перебуває у комунальному підприємстві на праві постійного користування. Відповідач-1 також не погоджується з твердженнями Прокурора та Позивача про те, що укладений договір порушує організаційно-управлінські повноваження Ніжинської міської ради та суттєво обмежують право власності територіальної громади на земельну ділянку, оскільки, на думку Відповідача-1, власник землі територіальна громада міста Ніжина в особі Ніжинської міської ради прийняла рішення, спрямоване на використання землі, і надала у постійне користування земельну ділянку, площею 0,3737 га по вул. Б.Хмельницького, 20, корп.1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку на підставі відповідного рішення.

У судовому засіданні 01.02.2017 представник Відповідача-2 надав відзив на позовну заяву, у якому Відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення проти позову, Відповідач-2 вважає, що у момент укладення спірного договору сторони не були обмежені у праві укладати такий договір ні статутними документами, ні приписами чинного законодавства, погодження укладення такого договору з державними органами чи органами місцевого самоврядування також чинним законодавством України не передбачено. Відповідач-2 зазначає, що за своєю юридичною природою спірний договір є договором про спільну діяльність, за якими сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення спільної мети та одержання прибутку на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) (ст.ст.1130, 1132 Цивільного кодексу України). При цьому, внески учасників у спільну діяльність не є внесками у статутний капітал господарського товариства. Відповідач-2 також зазначає, що під веденням спільних справ розуміють здійснення в інтересах усіх учасників договору простого товариства фактичних та юридичних дій, необхідних для досягнення передбаченої договором мети. Посилаючись на ст.ст.1133, 1134 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Відповідач-2 вважає, оскільки просте товариство, створене Відповідачами за спірним договором, не є спільним підприємством, вирішення питань спільної діяльності комунальних підприємств не належить до компетенції міської ради. Щодо регулювання земельних відносин, на думку Відповідача-2, Ніжинська міська, прийнявши рішення про надання земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0069 у постійне користування Відповідачу-1 і визначивши її цільове призначення (рішення №11-62/2014 від 11.11.2014) вже реалізувала свої повноваження щодо розпорядження такою земельною ділянкою, у звязку з чим реалізація прав землекористувачем (Відповідачем-1) не потребує додаткових узгоджень з Ніжинською міською радою. Також зазначено, що Ніжинська міська рада у листі №02.1-18/6 від 23.03.2016 підтверджує, що земельна ділянка по вул. Б.Хмельницього, 20у місті Ніжині відповідно до Генерального плану передбачена для розміщення багатоквартирної житлової забудови. Крім того, посилаючись на ч.1 ст.92, ч.1 ст. 95 Земельного кодексу України, Відповідач-2 вважає, що діюче законодавство України не забороняє Відповідачу-1 використовувати земельну ділянку у спільній діяльності для її забудови, тобто використовувати за цільовим призначенням. Також, на думку Відповідача-2, спірний договір відповідає вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні 01.02.2017 представник Відповідача-2 подав заяву про залишення позову без розгляду, оскільки Відповідач-2 вважає, що Прокурором не обґрунтовано підстав для звернення з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради до Комунального підприємства "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Творець" про визнання недійсним договору простого товариства (спільної діяльності з будівництва).

Дана заява судом залишена без задоволення з підстав, зазначених нижче.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення Прокурора, представників сторін, суд,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ніжинської міської ради Чернігівської області №11-62/2014 від 11.11.2014 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок, внесення змін в рішення міської ради, надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердження проектів землеустрою та технічної документації, припинення права користування земельними ділянками, надання земельних ділянок юридичним особам" (п.п.6.17. п.6) затверджено проект землеустрою та надано у постійне користування Комунальному підприємству "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" земельну ділянку площею 0,3486 га по вул. Б.Хмельницького, 20, корп. 1, кадастровий номер :04:004:0069 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3486 га, розташованою за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Б. Хмельницького, земельна ділянка 20, корпус 1, кадастровий номер :04:004:0069, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, правокористувач: Комунальне підприємство "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства", зареєстроване 16.12.2014.

11 лютого 2015 року між Комунальним підприємством "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" (Відповідач-1 у справі, Учасник-1 за Договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Творець" (Відповідач-2, Учасник-2 за Договором) укладено договір №11/02-01/15 простого товариства (спільної діяльності з будівництва) (далі - Договір).

Як вбачається з п.п.1.1.1, 1.1.2. Договору, Земельною ділянкою в даному Договорі є земельна ділянка площею 0,3486 га, розташована за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Богдана Хмельницького, земельна ділянка 20, корпус 1, кадастровий номер 740400000:04:004:0069, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка належить Учаснику 1 на праві постійного користування, зареєстрованому 16.12.2014 року Реєстраційною службою Ніжинського міськрайонного юстиції Чернігівської області, номер запису про речове право: 8105444, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 04; Обєктом за даним Договором визначений багатоквартирний житловий будинок, що планується побудувати на Земельній ділянці відповідно до проектної документації, а також прийнятий в експлуатацію відповідною комісією.

Згідно з п.п.2.1., 2.2. Договору Учасники за цим Договором приймають на себе зобовязання обєднати свої внески і спільно діяти з метою будівництва Обєкту на Земельній ділянці з подальшим розподілом приміщень Обєкту між Сторонами. Сторони домовились про те, що будівництво Обєкту буде здійснюватись на засадах спільної координації дій Учасниками, добровільності, гарантованості та неухильного дотримання Сторонами умов цього Договору.

Згідно з п.15.1. Договору цей договір діє з моменту його підписання до моменту остаточного виконання Сторонами своїх зобовязань по Договору.

06.04.2015 між Комунальним підприємством "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Творець" укладена додаткова угода №1 до договору №11/02-01/15 простого товариства, якою визначено компетенцію Відповідача-2 щодо виконання будівництва.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурором зазначено, що сторонами при укладенні договору порушено норми чинного законодавства, оскільки погодження сторонами договору можливості внесення земельної ділянки комунальної власності у спільну діяльність відбулось без участі її власника територіальної громади в особі Ніжинської міської ради.

З урахуванням викладеного, заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради звернувся з позовом до Комунального підприємства "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Творець" про визнання недійсним договору №11/02-01/15 простого товариства (спільної діяльності з будівництва) від 11.02.2015.

Досліджуючи позовні вимоги та заперечення на них суд відмічає наступне.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.62 Господарського кодексу України:

« 1. Підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

2. Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності.

3. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту.»

Відповідно до абз.4 ч.1, ч.ч.3,4 ст.63 зазначеного Кодексу:

« 1. Залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів:

· комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади;

3. Залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні.

4. Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який призначається (обирається) засновником (наглядовою радою такого підприємства у разі її утворення), керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об'єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.78 вказаного Кодексу:

« 1. Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

2. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

3. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).»

Відповідно до п.п.1.1., 1.3. Статуту Комунального підприємства "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" (нова редакція), затвердженого рішенням сесії Ніжинської міської ради Чернігівської області №22-47/2014 від 09.01.2014, Комунальне підприємство "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" зареєстроване рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області №308 від 16 травня 2002 року. Засновником і власником Підприємства є Ніжинська міська територіальна громада, що діє через орган місцевого самоврядування Ніжинську міську раду Чернігівської області та її виконавчий комітет.

Згідно з п.2.1. вказаного Статуту Підприємство створене з метою здійснення виробничо-господарської діяльності для задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у товарах, роботах і послугах, отримання прибутку в інтересах громади (Власника) та трудового колективу Підприємства.

Відповідно до п.4.1. Статуту майно Підприємства є власністю територіальної громади міста Ніжин Чернігівської області і закріплене за Підприємством на праві господарського відання.

Згідно з п.4.2. Статуту Підприємство користується майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечить чинному законодавству та цьому Статуту та забезпечує доцільність використання майна.

Відповідно до п.4.3. Статуту майно Підприємства становлять основні засоби, товари, матеріали, грошові кошти, інші цінності, які відображаються у самостійному балансі Підприємства і належать йому на праві власності, а також майно, внесене Власником до статутного капіталу Підприємству на праві господарського відання, або в іншій формі закріплення майна на відповідному правовому режимі.

Згідно з абз.2 п.4.4. Статуту джерелами формування майна Підприємства є майно, передане йому власником.

Ні Прокурором, ні іншими сторонами по справі не представлено суду жодного доказу, що спірна земельна ділянка передавалася та закріплювалася Ніжинською міською радою за Комунальним підприємством саме як майно, необхідне для здійснення статутної діяльності, та саме на праві повного господарського відання.

Навпаки, з наведеного рішення Ніжинської міської ради Чернігівської області №11-62/2014 від 11.11.2014 вбачається, що воно стосувалося вирішення виключно земельних питань щодо надання та припинення прав на земельні ділянки різним землекористувачам і яким, зокрема, було надано Відповідачу-1 саме у постійне користування, а не повне господарське відання, спірну земельну ділянку.

На підставі викладеного, судом не приймаються як доводи Прокурора та Позивача щодо порушення Статуту Відповідачами при укладенні спірного договору, так і доводи Відповідачів, що згідно Статуту Відповідач-1 мав право передавати спірну земельну ділянку, як внесок у спільну діяльність, оскільки обсяг повноважень Відповідача-1 щодо цієї земельної ділянки регулюється виключно земельним законодавством і, в першу чергу, Земельним кодексом України, а не Статутом Відповідача-1.

Разом з тим, як вірно зазначив Прокурор у позові, згідно з ч.1 ст.92 Земельного кодексу України:

«Право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.»

Тобто, права будь-якого розпорядження земельною ділянкою право постійного користування не передбачає навіть за своїм визначенням.

Відповідно до ч.1 ст.95 зазначеного Кодексу:

«Землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право:

а) самостійно господарювати на землі;

б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі;

г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.»

Таким чином, і серед прав землекористувачів відсутнє право будь-якого розпорядження наданою в постійне користування земельною ділянкою.

Крім того, згідно з ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року:

«Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.»

Аналогічно, згідно з п. «д» ч.1 ст.90 та п. «ґ» ч.1 ст.95 Земельного кодексу України виключно власникам земельних ділянок та землекористувачам надано право споруджувати будівлі на та споруди на відповідних земельних ділянках.

Доводи Відповідачів, що:

· забудовником спірної земельної ділянки є виключно Відповідач-1, а Відповідач-2 є лише підрядником, який будує обєкт;

· згідно з п.8.1. Договору грошові і майнові внески Учасників, а також майно, створене або придбане ними в результаті спільної діяльності, є особистою власністю кожної із Сторін, яка здійснила відповідні витрати, до моменту визначення частки Учасника відповідно до пунктів 5.4. та 5.5. даного Договору;

· відповідно до п.8.2. Договору передане Учасниками майно, власниками якого вони не є (володіють ним на умовах оренди, тощо), не стає загальною частковою власністю, однак використовується в інтересах спільної діяльності,

а отже спірна земельна ділянка не вибуває з власності територіальної громади міста Ніжина і ніякого розпорядження нею не відбувається, судом не може бути прийнято з наступних підстав.

По-перше, право розпорядження у суб'єктивному розумінні це закріплена у нормах права можливість визначити юридичну чи фактичну долю майна.

Право розпорядження може реалізуватися через можливість не тільки припинити але й обмежити належне власнику право власності.

Згідно з абз.2 ч.1, ч.3 ст.1134 Цивільного кодексу України:

«Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди - у порядку, що встановлюється за рішенням суду.»

Зазначені положення ч.3 ст.1134 Цивільного кодексу України продубльовані у п.8.3. Договору.

Таким чином, вже саме по собі укладення договору простого товариства здійснює обмеження повноважень власника певного майна волею інших учасників цього товариства, а отже фактично є розпорядженням майном.

При цьому, згідно з п.7.7. Договору Сторони погодили, що вихід Учасника 1 із спільної діяльності або припинення дії даного Договору з інших підстав, а також перехід прав на земельну ділянку до іншої особи не впливає на обсяг прав Учасника 2 щодо користування земельною ділянкою до повного виконання його обовязків по договору.

В свою чергу, згідно з наведеним Відповідачами п.8.2. Договору, передане Учасниками майно, власниками якого вони не є (володіють ним на умовах оренди, тощо), не стає загальною частковою власністю, однак використовується в інтересах спільної діяльності.

По-друге, наведеним рішенням Ніжинської міської ради Чернігівської області №11-62/2014 від 11.11.2014 саме Відповідачу-1 надане в постійне користування спірну земельну ділянку для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Жодного посилання про надання зазначеної земельної ділянки для зазначеної мети в постійне користування ще й Відповідачу-2 або можливість спільного використання Відповідачем-1 цієї ділянки з іншими юридичними особами, в тому числі Відповідачем-2, дане рішення не містить.

Крім того, в разі будівництва такого будинку виключно Відповідачем-1, самостійно або в якості забудовника по договору підряду, вся побудована будівля перебувала б виключно у комунальній власності територіальної громади міста Ніжина.

Разом з тим, між Відповідачами був укладений договір не підряду, а простого товариства (спільної діяльності з будівництва).

При цьому, згідно з п.п.2.1., 2.2. Договору Учасники за цим Договором приймають на себе зобовязання обєднати свої внески і спільно діяти з метою будівництва Обєкту на Земельній ділянці з подальшим розподілом приміщень Обєкту між Сторонами.

Таким чином, побудована будівля стане не виключною комунальною власністю територіальної громади міста Ніжина, а спільною власністю, в тому числі і Відповідача-2, якому спірна земельна ділянка під забудову взагалі не надавалася.

При цьому, суд відмічає наступне.

Відповідно до п.9.1. Договору, за даним Договором сторони розподіляють між собою приміщення Обєкту відповідно до визначених часток.

Згідно з п.5.4. Договору частки Учасників у спільну діяльність визначаються сторонами після досягнення мети даного Договору пропорційно фактичним витратам сторін у досягненні такої мети по відношенню до загальної вартості Будівництва Обєкту, якщо інше не встановлено письмовою домовленістю Сторін.

Відповідно до п.5.5. Договору оцінка вкладів учасників та їх фактичних витрат провадиться після досягнення мети даного Договору комісією з представників сторін кількістю не менше 4 осіб з письмовим оформленням додаткової угоди до даного договору з чітким визначенням часток у спільному майні.

Таким чином, пропорція розподілу приміщень залежить виключно від фактичних витрат Відповідачів на будівництво будинку.

Разом з тим, відповідно до п.5.1. Договору внесок Учасника 1 у спільну діяльність: земельна ділянка площею 0,3486 га, розташована за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Богдана Хмельницького, земельна ділянка 20, корпус 1, кадастровий номер 740400000:04:004:0069. Укладення даного Договору не припиняє постійного користування Земельної ділянки.

Згідно з п.5.2. Договору внесок Учасника 2 у спільну діяльність: будівництво Обєкту та його фінансування.

Відповідно до п.7.3. Договору Учасник 2 відповідно до цього Договору зобовязується: здійснити внесок у спільну діяльність на умовах даного Договору;

Тобто, спірним Договором передбачено факт та обовязок здійснення витрат по будівництву лише у Відповідача-2.

Більш того, згідно з п. 5.6. Договору, даним Договором Сторони підтверджують і засвідчують понесення Учасником 2 витрат до моменту укладення Договору на оформлення землевпорядної документації щодо відведення Земельної ділянки, що враховуватиметься при визначенні частки Учасників у спільній діяльності.

Тобто, і витрати по оформленню землевпорядної документації щодо відведення спірної земельної ділянки Відповідачу-1 вже зараховані Відповідачу-2.

Пункт 7.2. Договору жодних обовязків саме у Відповідача-1 по внесенню коштів на будівництво не передбачає.

Лише згідно з п.7.5. Договору Відповідач-1 має право (а не обовязок) здійснювати неконкретизовані додаткові внески у спільну діяльність у грошовій або іншій формі з її вартісним вираженням.

З викладеного вбачається, що комунальна частка у новоствореній будівлі, якщо і буде взагалі, то складатиме зовсім не значний розмір.

Практично повним власником будинку стане Відповідач-2, якому, як зазначено судом вище, дана земельна ділянка під забудову взагалі не надавалася.

З викладеного з великою ймовірністю вбачається, що метою укладення спірного договору є намагання надати саме Відповідачу-2, а не Відповідачу-1, можливість будівництва зазначеного багатоквартирного будинку на зазначеній ділянці без отримання саме Відповідачем-2 в установленому законом порядку цієї земельної ділянки під забудову чи в оренду з метою будівництва з наступною сплатою відповідних платежів до місцевого бюджету міста Ніжина.

За наведених обставин, коли повним або практично повним власником будинку на спірній земельній ділянці стане Відповідач-2, залишення за територіальною громадою міста Ніжина права власності на цю земельну ділянку, а за Відповідачем-1 права постійного користування, носитиме більше віртуальний характер, оскільки можливість володіння, користування та розпорядження цією земельною ділянкою у територіальної громади буде не просто обмежена, а практично знівельована, що також свідчить про те, що дії Відповідача-1 по укладенню спірного Договору фактично є розпорядженням спірною земельною ділянкою.

Посилання Відповідачів, що відповідно до п.5.3. Договору в залежності від вартості обсягів виконуваних робіт Учасники за взаємною згодою можуть вносити відповідні зміни і доповнення до цього Договору, у тому числі додаткових внесків, встановлення/перегляд розмірів часток Учасників з оформленням додаткових угод, судом не можуть бути прийняті, оскільки такі можливі зміни в майбутньому і їх зміст носять гіпотетичний характер.

Разом з тим, предметом оцінки позовів про визнання недійсними договорів є оцінка саме наявних, погоджених сторонами на момент укладення положень спірних договорів чинному на момент укладення законодавству.

Згідно з ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України:

"Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.»

Згідно з ч.1 ст.207 Господарського кодексу України:

«Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.»

Згідно з ч.ч.1,2 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України:

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України:

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України:

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з абз.7 п.п.3.12. п.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 за №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»:

«Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.»

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що спірний договір №11/02-01/15 простого товариства (спільної діяльності з будівництва) від 11.02.2015 суперечить вимогами ч.1 ст.92, ч.1 ст.95 Земельного кодексу України, ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та порушує права та інтереси суспільства в особі територіальної громади міста Ніжина як щодо можливості вільного та повного володіння, користування та розпорядження територіальною громадою належною їй вищевказаною земельною ділянкою, так і щодо загального дотримання правопорядку використання земельних ділянок саме у відповідності до чинного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, представником Відповідача-2 подана заява про залишення позову без розгляду, оскільки Відповідач-2 вважає, що Прокурором не обґрунтовано підстав для звернення з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради до Комунального підприємства "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Творець" про визнання недійсним договору простого товариства (спільної діяльності з будівництва).

Позовна заява датована 09.12.2016, відповідно до відбитку календарного штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті направлена до Господарського суду Чернігівської області 09.12.2016, фактично до суду надійшла 13.12.2016.

Згідно з абз.4 ч.1, ч.2 ст.2 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній на момент подання позову:

Господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави;

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.29 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній на момент подання позову:

Прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в господарському суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, та письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. З метою вирішення питання щодо наявності підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступу в розгляд справи за позовом іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.23 Закону України Про прокуратуру, в редакції, чинній на момент подання позову:

3. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, повязаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських обєднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

4. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України Про прокуратуру, в редакції, чинній на момент подання позову:

Право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

У матеріалах справи міститься наказ Прокуратури Чернігівської області №737-к від 15.12.2015 про призначення юриста 1 класу ОСОБА_5 заступником керівника Ніжинської місцевої прокуратури.

Як зазначено Прокурором, дана позовна заява вжита, як захід прокурорського реагування, в інтересах Ніжинської міської ради, яка згідно ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Укладання Відповідачами договору про спільну діяльність створює загрозу порушення економічних інтересів територіальної громади, оскільки унеможливлює реалізацію визначених п.5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" функцій органу місцевого самоврядування, а саме від імені та в інтересах територіальної громади відповідно до Закону здійснювати правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Ніжинською міською радою самостійно заходи щодо визнання недійсним договору простого товариства, укладеного між Відповідачами, не здійснюються.

На виконання вимог ч.4 ст.23 Закону України Про прокуратуру Ніжинській міській раді направлено повідомлення про вжиття Ніжинською місцевою прокуратурою представницьких заходів.

Таким чином, Прокурором обґрунтовано в позові підстави для звернення з даним позовом саме в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради.

Крім того, суд враховує наступне.

Згідно зі ст.7 Конституції України:

«В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.»

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»:

«Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.»

Таким чином, захист інтересів територіальних громад і нормального функціонування місцевого самоврядування є прямим обовязком саме держави.

Згідно з ч.1 ст.122 Земельного кодексу України:»

«Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.»

Оскільки саме Ніжинська міська рада є повноважним органом, який здійснює розпорядження землями комунальної власності міста Ніжина від імені власника територіальної громади даного міста, саме дана рада є належним Позивачем по справі.

Враховуючи, що Позивачем по справі не вживалися всі належні заходи по внесенню змін в спірний договір земельної ділянки, зокрема, судовим шляхом, Прокурор обґрунтовано звернувся з даним позовом відповідно до вимог ч.3 ст.23 Закону України Про прокуратуру.

Позовна заява підписана заступником керівника Ніжинської місцевої прокуратури в межах повноважень, визначених ч.1 ст.24 Закону України Про прокуратуру, в редакції, чинній на момент подання позову.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що клопотання представника Відповідача-2 про залишення даного позову Прокурора без розгляду задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.49 Господарського процесуального кодексу:

"Судовий збір покладається:

· у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

· у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору."

Враховуючи повне задоволення позову, суд доходить висновку, що судовий збір підлягає стягненню з обох Відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст.ст.4-3,33,34,43,82-85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір №11/02-01/15 простого товариства (спільної діяльності з будівництва), укладений між Комунальним підприємством "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" (вул. Червоноказача, 5, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ідентифікаційний код 32009905) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Творець" (вул. Носівський шлях, 52-А, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ідентифікаційний код 14241902) 11 лютого 2015 року.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" (вул. Червоноказача, 5, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ідентифікаційний код 32009905) на користь Прокуратури Чернігівської області (вул. Князя Чорного, 9, м.Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 02910114, р/р6008 ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 689 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Творець" (вул. Носівський шлях, 52-А, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ідентифікаційний код 14241902) на користь Прокуратури Чернігівської області (вул. Князя Чорного, 9, м.Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 02910114, р/р 6008 ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 689 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06 лютого 2017 року.

Суддя І.В. Кушнір