ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р. Справа № 922/3047/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.,

при секретарі Кохан Ю.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. № 02 від 04.01.2017 р.,

1-го відповідача ОСОБА_2 дов. № 569 від 17.02.2016 р.,

2-го відповідача ОСОБА_3 дов. № 39.01 від 22.01.2015р.,

третьої особи не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 1-го відповідача (вх. №3394 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 22.11.2016 р. у справі № 922/3047/16,

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків,

до 1) Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", м. Харків,

2) Приватної фірми "Гамма-55", м. Харків,

третя особа - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, м. Київ,

про спонукання до укладення додаткової угоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.11.2016 р. (суддя Байбак О.І.) позов задоволено. Вирішено вважати укладеною додаткову угоду до договору оренди № А-35 від 31.12.2003 р., укладеного між Державним підприємством "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", м. Харків та Приватною фірмою "Гамма-55" м. Харків у редакції, зазначеній в резолютивній частині рішення. Стягнуто з Державного підприємства Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь до Державного бюджету України 1378 грн. судового збору.

1-й відповідач, ДП "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 22.11.2016р. у справі № 922/3047/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. В обґрунтування своїх апеляційних вимог 1-й відповідач посилається на те, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для внесення змін до договору оренди про заміну орендодавця не відповідають законодавству.

13.01.2017р. на адресу суду від 1-го відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі № 922/3047/16 до вирішення іншої справи № 922/121/17 за позовом Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", м. Харків, до Приватної фірми "Гамма-55", м. Харків про розірвання договору оренди № А-35 від 31.12.2003 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2017р. в задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки вирішення спору у справі № 922/121/17 не може бути перешкодою для встановлення всіх істотних обставин у даній справі у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що з прийняттям нового Господарського кодексу України, а також внесенням змін, до абз. 4 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцем площі, яка перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна може бути лише Фонд Державного майна України або його регіональні відділення. Зазначені зміни, на думку позивача, в сукупності зі змінами інших обставин, що призвели до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 652 ЦК України, можуть бути підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою щодо приведення спірного договору оренди державного майна у відповідність з вимогами чинного законодавства шляхам укладання відповідної додаткової угоди. Не приведення у відповідність договору оренди державного майна № А-35 від 31.12.2003 р., як зазначив позивач, безпосередньо впливає на майнові права держави, які полягають у недоотриманні державним бюджетом коштів від оренди державного майна.

2-й відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, у судовому засіданні зазначив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його цілком обґрунтованим та законним, вважає, що судом були об'єктивно і повно досліджені всі матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, наполягає на правомірності рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу не надала, свого представника в судове засідання не направила та про причини неявки суд не сповістила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи 1-го відповідача та у відзиві на неї доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31 грудня 2003 р. між Державним підприємством "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" (1-м відповідачем, орендодавцем) та Приватною фірмою "Гамма-55" (2-м відповідачем, орендарем) укладено договір оренди державного майна № А-35, відповідно до п. 1.1 якого 1-й відповідач передав, а 2-й відповідач прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно: приміщення 14-16 та 18-20 в цокольному поверсі, площею 324,4 кв. м., розміщене за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 9 в будинку, що знаходиться на балансі 1-го відповідача. Майно передано в оренду з метою розміщення магазину для здійснення торгівлі непродовольчими товарами. Факт передачі майна в оренду підтверджується актом прийому-передачі орендованого майна від 01.01.2004 р.

Згідно з п. 10.1 договору, його укладено строком на 5 років, тобто з 01.01.2004 р. до 31.12.2008 р.

В п. 3.1 договору сторони передбачили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України Постановою від 04.10.1995 р. № 786 зі змінами від 19.01.2000 р. № 75 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) листопад 2003 р. 4730,43 грн. Орендна плата за перший місяць оренди січень 2004 р. визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень 2003 р: - січень 2004 р. Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.2 договору).

Між відповідачами не одноразово укладалися додаткові угоди до договору в частині зміни терміну дії договору, вартості орендної плати та складу орендного майна.

Додатковою угодою № 3 від 27.12.2007 р., термін дії договору було подовжено до 31.12.2013 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.01.2014 р. по справі № 922/5092/13 строк дії договору було подовжено на 5 років до 31.12.2018 р.

Позивач при зверненні до господарського суду з позовом по даній справі вважає, що даний договір не відповідає вимогам чинного законодавства та повинен бути приведений у відповідність зі ст. 5 Закону України Про оренду державного та комунального майна та ст. 287 Господарського кодексу України з огляду на те, що 01.01.2004 року набув чинності Господарський кодекс України, з прийняттям якого а також внесенням в звязку з цим змін, до абз. 4 ст. 5 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендодавцем державного майна площею, яка перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна може бути лише Фонд Державного майна України або його регіональні відділення.

Позивач вказує, що оскільки в договорі № А-35 від 31.12.2003 р. орендодавцем виступає 1-й відповідач, а не позивач, зазначений договір повинен бути приведений у відповідність до вимог чинного законодавства України шляхом укладання відповідної додаткової угоди.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області з посиланням на те, що наданий позивачем проект додаткової угоди зазначає, що всі запропоновані останнім умови відповідають вимогам чинного законодавства України та стосуються виключно предмету спору.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, яке затверджено Наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012р. № 678 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.06.2012 р. за № 935/21247, Регіональне відділення фонду державного майна України по Харківській області є територіальним органом Фонду державного майна України, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління обєктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо обєктів державної власності, що належать до сфери його управління.

Повноваження Регіонального відділення у сфері оренди державного майна визначені п. 5.3 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, яке затверджено Наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 р. № 678 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.06.2012 р. за № 935/21247, згідно з яким регіональне відділення виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності; здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених регіональним відділенням, та договорах оренди, укладених підприємствами, організаціями, установами, розмір орендної плати по яких погоджений регіональним відділенням; проводить інвентаризацію, оцінку цілісних (єдиних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, що передаються в оренду регіональним відділенням, а також нерухомого майна та майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), або виступає її замовником, укладає договори на проведення оцінки зазначеного майна та затверджує акти оцінки (висновки про вартість майна); здійснює контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, виконанням умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств; здійснює контроль за використанням орендованого нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності, та за виконанням умов договорів оренди; бере участь у здійсненні контролю за поверненням цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління уповноважених органів управління після закінчення строку дії договору оренди.

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

01.01.2004 року набув чинності Господарський кодекс України, в ст. 287 якого зазначено, що орендодавцями щодо державного та комунального майна є: 1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом; 2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності; 3) державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом; 4) державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства.

З прийняттям Господарського кодексу України були внесені зміни до Закону України Про оренду державного та комунального майна, а саме, ст. 5 зазначеного Закону передбачено, що орендодавцями державного майна, зокрема є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам; підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

В п. 4 розділу IX Прикінцеві положення Господарського кодексу України зазначено, що цей Кодекс застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обовязків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

В даному випадку правовідносини з приводу оренди державного майна - приміщення 14-16 та 18-20 в цокольному поверсі, площею 324,4 кв. м., за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 9 - виникли 31.12.2003 року, тобто до набрання чинності Господарським кодексом України.

Тобто, з 01.01.2004 року єдиним належним орендодавцем нерухомого майна, площа яких перевищує 200 кв. м., яке перебуває у державній власності, є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки в даному договорі орендодавцем виступає 1-й відповідач, а не позивач, зазначені обставини є підставами для внесення відповідних змін до договору.

В апеляційній скарзі 1-й відповідач зазначає, що набрання чинності Закону України Про оренду державного та комунального майна від 21 квітня 2011 р. № 3269-VІ не тягне за собою зобов'язання орендодавця та орендаря вносити зміни до договору оренди, укладеного до набрання чинності цього Закону, щодо заміни орендодавця.

Проте, судова колегія вважає такі посилання необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачений порядок зміни господарських договорів, згідно з яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. сторона, яка одержала таку пропозицію у двадцятиденний строк повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк, заінтересована сторона має право передати спір на розгляд суду.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 652 Цивільного Кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 статті 652 ЦК України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни

обставин несе заінтересована сторона.

Підставою для зміни договору оренди у даному випадку є зміни в законодавстві, які сторони не могли передбачити, укладаючи договір оренди державного майна.

Тобто, зазначені зміни, в сукупності зі змінами інших обставин, що призвели до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 652 ЦК України, є підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою щодо приведення спірного договору оренди державного майна у відповідність з вимогами чинного законодавства шляхам укладання відповідної додаткової угоди.

Пунктами 2.1, 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" визначено, що об'єктами оренди державного та комунального майна може бути лише майно, зазначене у частині першій статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Укладення договорів оренди майна, яке відповідно до пункту 2 статті 4 названого Закону та інших законодавчих актів України не може бути об'єктом оренди є підставою для визнання таких договорів недійсними на підставі статті 215 ЦК України.

Що ж до об'єкта (предмета) договорів оренди (найму) майна, належного до інших форм власності, то ним може бути майно, зазначене у статтях 760 ЦК України та 283 ГК України.

Органи, яким надано право бути орендодавцями державного та комунального майна, визначено статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), крім майна, яке належить до майнового комплексу Національної академії наук України, орендодавцями можуть бути Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Підприємства державної форми власності мають право бути орендодавцями, як правило, тільки щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200 кв. м, а для того, щоб підприємство мало право передати в оренду структурний підрозділ (філію, цех, дільницю) або нерухоме майно (будівлю, споруду, приміщення) площею понад 200 кв. м, воно (підприємство) повинно одержати дозвіл Фонду державного майна України, його регіонального відділення, представництва. Якщо майно перебуває у власності Автономної Республіки Крим або у комунальній власності, то такий дозвіл може бути наданий органом, зазначеним в абзаці третьому статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Крім того, згідно роз'яснень, наданих Фондом державного майна України у своєму листі від 13.08.2008 року № 10-16-11432 та у листі від 03.07.2008 року № 10-16-9366, договори оренди, укладені підприємствами, можуть бути переукладені регіональним відділенням шляхом укладення до договору оренди договору про зміни про переобрання регіональним відділенням на себе функцій орендодавця. Таку угоду, за умови надання згоди органом, уповноваженим управляти майном підприємства, підписують попередній орендодавець, регіональне відділення та орендар.

Отже, з врахуванням вищенаведеного, належним орендодавцем за договором оренди № А-35 від 31.12.2003 р. з 01.01.2004 року є регіональне відділення ФДМУ по Харківській області.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема в постанові від 14.05.2009 р. по справі № 10/656/08, а також Верховний суд України, зокрема в постанові від 18.09.2007 р. по справі №9/74.

Судова колегія також бере до уваги п. 3.3. спірного договору, згідно якого орендна плата перераховується орендарем (2-й відповідач) орендодавцю (1-й відповідач до 10 числа місяця, наступного за звітним. Орендодавець розділяє кожен черговий платіж за оренду майна до державного бюджету та орендодавцеві у співвідношенні 30% до 70% і перераховується 30% до державного бюджету до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об'єкта оренди. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 1 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 визначено, що Методику розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, їх структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці) та окремого індивідуально визначеного майна державного підприємства, організації, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил, інших військових формувань, органами, підрозділами, закладами та установами Держспецзв'язку, рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки), а також майна, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації).

Відповідно до п. 17 Методики у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується: за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій (крім підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури, - на період до 31 грудня 2016 р.) - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Тобто, з викладеного вбачається, що не приведення у відповідність договору оренди державного майна № А-35 від 31.12.2003 р. безпосередньо впливає на майнові права держави, які полягають у недоотриманні державним бюджетом коштів від оренди державного майна, що спричинено неправильним розподілом орендної плати.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що безпідставними є доводи 1-го відповідача стосовно пролонгації договору оренди державного майна № А-35 від 31.12.2003 р. в нині існуючій редакції в судовому порядку рішенням господарського суду Харківської області від 29.01.2014 р. у справі № 922/5092/13 в той час коли вже діяв Господарський кодекс України, оскільки зазначені обставини жодним чином не заважають позивачу ініціювати питання про внесення відповідних змін до договору в межах даної справи.

Посилання 1-го відповідача на те, що позивач ініціюючи зміни до умов договору оренди державного майна № А-35 від 31.12.2003 р. має отримати на це відповідний дозвіл Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, суд першої інстанції правомірно вважає безпідставними, оскільки станом на момент винесення даного рішення чинне законодавство України не зобовязує позивача отримати дозвіл на внесення змін до договору та набуття статусу орендодавця у зазначеного міністерства.

Крім того, зі змісту наданих суду Міністерством економічного розвитку і торгівлі України письмових пояснень (вх. №2316 від 21.11.2016 р.) останнє не заперечує проти приведення договору у відповідність до вимог чинного законодавства України шляхом внесення до договору оренди № А-35 від 31.12.2003 р. відповідних змін та набуття позивачем функцій орендодавця.

Враховуючи все вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та прийняття рішення про визнання укладеною додаткової угоди в запропонованій позивачем редакції, оскільки наданий позивачем проект додаткової угоди містить умови, які відповідають вимогам чинного законодавства України та стосуються виключно предмету спору.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені 1-м відповідачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи. Інших обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, в ході апеляційного провадження не наведено.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 22.11.2016 р. у справі № 922/3047/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу 1-го відповідача, Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", м. Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 22.11.2016 р. у справі № 922/3047/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.11.2016 р. у справі № 922/3047/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.