ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2017 р. Справа № 925/1572/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., із секретарем судового засідання Голосінською Н.М.,

за участі представників:

від позивача: представник не з'явився,

від відповідача: Бондарь М.С. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області у м. Черкаси справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Чигиринської міської ради

про стягнення 9 029 грн. 92 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 9 029 грн. 92 коп., з яких: інфляційні втрати за невиконання грошового зобов'язання за лютий - липень 2016 року в сумі 6 489 грн. 20 коп. та три відсотки річних за невиконання грошового зобов'язання за період з 01.02.2016 по 14.07.2016 в сумі 2 540 грн. 72 коп. визначених у рішеннях господарського суду Черкаської області від 21.02.2010 у справі № 09/259, від 29.07.2011 у справі № 13/5026/1240/2011, від 29.11.2011 у справі № 02/5026/2354/2011.

В обґрунтування позову позивач вказав на наступні обставини:

- в період з 19 по 24 жовтня 2007 року в результаті незаконних дій відповідача (посадових осіб Чигиринської міської ради) було вилучено майно позивача (фізичної особи - підприємця ОСОБА_2), що встановлено постановою Господарського суду Черкаської області від 24 вересня 2008 року у справі № 17/3710а за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Чигиринської міської ради. В результаті таких незаконних дій позивачу було нанесено матеріальну шкоду (збитки) у вигляді неотриманого прибутку на загальну суму 284569 грн. 46 коп., яка була стягнута із Чигиринської міської ради на користь ОСОБА_2 такими рішеннями Господарського суду Черкаської області: від 29.11.2011 у справі N 02/5026/2354/2011 із Чигиринської міської стягнуто на користь ОСОБА_2 100000 грн. збитків, 1000 грн. державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення; від 29.07.2011 у справі № 13/5026/1240/2011 стягнуто також 100 000 грн. збитків, 1000 грн. державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення; рішенням від 21.02.2010 у справі № 09/259 стягнуто 84569,46 грн. збитків, 1000 грн. державного мита, 963,7 грн. судових витрат;

- боржником зазначені вище судові накази, в повному обсязі були виконані 14.07.2016, а саме: 23.10.2015 сплачено - 1000 грн.; 22.12.2015 сплачено - 2000 грн.; 27.01.2016 сплачено - 9000 грн.; 11.02.2016 сплачено - 25000 грн.; 28.03.2016 сплачено - 20000 грн.; 06.04.2016 сплачено - 80000 грн.; 14.07.2016 сплачено - 151005, 16 грн.;

- зважаючи на довготривале невиконання боржником зазначених вище судових наказів, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в березні 2016 року до господарського суду Черкаської області з позовом до Чигиринської міської ради про стягнення з частини інфляційних втрат за невиконання грошового зобов'язання визначеного у рішеннях господарського суду Черкаської області від 29.07.2011 у справі № 13/5026/1240/2011, від 29.07.2011 у справі №13/5026/1240/2011, від 21.02.2010 у справі №09/259. Так, рішенням суду від 14.06.2016 залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2016 у справі № 925/336/16 господарський суд Черкаської області позов задовольнив частково, стягнув з Чигиринської міської ради 1070, 59 грн. трьох процентів річних, 182 802,17 грн. інфляційних втрат, 3 103, 09 грн. витрат на сплату судового збору;

- позивач стверджує, що виходячи із того, що це зобов'язання відповідача є грошовим зобов'язанням, тому відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача частину індексу інфляції на прострочені суми по всіх судових рішеннях за лютий-липень 2016 року та три проценти річних за період з 01.02.2016 по 14.07.2016.

25.01.2017 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому повністю заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень послався на наступне: 14.06.2016 господарським судом Черкаської області по справі №925/336/16 було прийнято рішення, яким частково задоволено позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, стягнуто із Чигиринської міської ради 24070, 59 грн. три процента річних, 182802, 17 інфляційних втрат, 3103, 09 грн. витрат на сплату судового збору. Підставою виникнення правовідносин між сторонами спору стало заподіяння шкоди. Факт заподіяння шкоди та обов'язок відшкодування заподіяної шкоди встановлено рішеннями судів. Відповідач зазначив, що поняття зобов'язання наведене в ч. 1 ст. 509 ЦК - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З моменту набрання чинності рішення судів про стягнення коштів правовідносини сторін регламентувались не нормами цивільного законодавства, а нормами ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно сторони мали статус «Боржник» та «Стягувач». Первісними правовідносинами які виникли між сторонами були відносини з заподіяння шкоди, відшкодування шкоди. Виходячи зі змісту ст. ст. 1173-1174 ЦК, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Висновок суду щодо заміни одного зобов'язання (відшкодування шкоди деліктне зобов'язання) на інше - грошове зобов'язання в зв'язку з рішенням суду - суперечить главі 50 ЦК якою не передбачено і навіть заборонено припинення зобов'язання з відшкодування шкоди в інший тип зобов'язання ч. З ст. 604 ЦК. Отже, на думку відповідача між сторонами спору продовжують існувати правовідносини з відшкодування шкоди які після рішень судів регламентуються нормами Господарського процесуального кодексу та ЗУ «Про виконавче провадження», які не можуть розцінюватись як «грошове зобов'язання» в розумінні Цивільного законодавства. Згідно довідки №04-53/379 від 29.06.2016, позивач подала до виконання наказ Господарського суду Черкаської області 01.07.2013. Після прийняття рішення суду щодо стягнення коштів з Чигиринської міської ради, виконання такого рішення покладається на орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Фактично, згідно норм законодавства, Чигиринська міська рада не має можливості самостійно перерахувати кошти на виконання рішення суду, а наказ Господарського суду виконується не міською радою, а казначейською службою. Відповідач зазначив, що позовні вимоги стосуються вимоги 3% річних та індексу інфляції за невчасне виконання рішення господарських судів про стягнення з Відповідача коштів. Відповідач, Чигиринська міська рада не може самостійно виконати рішення судів, процедура їх виконання передбачена постановою Кабінет Міністрів України від 03.08.2011 N 845 був затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Згідно з п. З Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Отже, вчасність виплати коштів залежить від вчасності подання судового наказу до виконання. Згідно довідки №04-53/379 від 29.06.2016, Управління Державної казначейської служби України у Чигиринському районі - Позивач подала до виконання накази Господарського суду Черкаської області про примусове виконання рішень судів 01.07.2013. За заявою Стягувача, накази були повернуті без виконання 13.04.2016. Накази були повторно подані Стягувачем для виконання 20.04.2016. За заявою Стягувача, накази були повернуті без виконання 05.05.2016. Накази були повторно подані Стягувачем для виконання 16.05.2016 і по даний час знаходяться на виконанні. Згідно п.1 ч.І ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Згідно п.6 Постанови Кабінет Міністрів України від 03.08.2011 N 845 - Строки пред'явлення виконавчих документів перериваються в разі пред'явлення їх до виконання, відстрочки або розстрочки виконання рішень про стягнення коштів в установленому порядку. Якщо момент виконання зобов'язання не встановлено - грошове зобов'язання повинно виконуватись з моменту надання вимоги кредитора. Стягувач, самостійно, 05.05.2016 подав заяву про повернення судових наказів без виконання та подав повторну заяву про виконання рішень судів 16.05.2016 відповідно строки виконання рішення судів про стягнення були перервані. Такими діями Стягувач (Позивач) фактично сама відмовилась від виконання рішень судів за минулі періоди та встановила новий момент з якого повинно виконуватись зобов'язання - 16.05.2016. Відповідно, строки виконання рішення судів про стягнення були перервані, а тому і строки для нарахування 3% річних та індексу інфляції в випадку класифікації цього зобов'язання як грошового потрібно обліковувати саме з 16.05.2016 - моменту вимоги виконання зобов'язання.

У судове засіданні 30.01.2017 представник позивача не з'явився, представник відповідача, заперечив проти позову, посилався на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 30.01.2017 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника відповідача у судовому засіданні, суд встановив таке.

Господарським судом Черкаської області розглядався спір за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Чигиринської міської ради про визнання незаконними дій посадових осіб та зобов'язання повернути майно.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 24.09.2008 у адміністративній справі №17/3710а, яка набрала законної сили, визнано незаконними дії посадових осіб Чигиринської міської ради: секретаря Чигиринської міської ради Порожньої Лариси Володимирівни, заступника голови Чигиринської міської ради Колісник Валентини Василівни, заступника голови Чигиринської міської ради Невгоденко Валерія Геннадійовича щодо вилучення майна фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.

При вирішенні даного спору у справі № 17/3710а судом було встановлено, що рішенням Чигиринської міської ради Черкаської області від 24.07.2007 № 21-28 було вирішено припинити діяльність КП "Транспортне" шляхом його ліквідації та передати безкоштовно комунальне майно з КП "Транспортне" в господарське управління КП "Чигиринське". Під час вилучення цього майна у КП "Транспортне" посадовими особами відповідача було вилучено також майно фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, придбане нею на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2007р., про що представники Чигиринської міської ради не заперечували, посилаючись лише на те, що на момент вилучення майна Чигиринській міській раді не було відомо про відчуження КП "Транспортне" належного йому майна фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, та відповідно, знаходження на території КП "Транспортне" майна фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.12.2010 у справі №09/259 по спору між ФОП ОСОБА_2 та Чигиринською міською радою було стягнуто із Чигиринської міської ради на користь ФОП ОСОБА_2 84 569,46 грн. завданої шкоди та 963,70 грн. судових витрат. Рішення набрало законної сили 02.02.2011, а 13.05.2011 судом видано наказ.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.07.2011 у справі № 13/5026/1240/2011 по спору між цими ж сторонами із відповідача стягнуто на користь позивачки 100 000 грн. збитків, 1000 грн. державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення суду набрало законної сили 08.11.2011, 09.12.2011 судом видано наказ.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.11.2011 у справі № 02/5026/2354/2011 із відповідача стягнуто на користь позивачки 100 000 грн. збитків, 1000 грн. державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення суду набрало законної сили 16.12.2011, а 20.12.2011 судом видано наказ.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 14.06.2016 у справі № 925/336/16 із відповідача стягнуто - 24 070, 59 грн. три проценти річних, 182 802,17 грн. інфляційних втрат, 3 103,09 грн. витрат на сплату судового збору. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2016 рішення суду залишено без змін. 17.10.2016 судом видано наказ.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до задоволення, з огляду на наступне.

Рішеннями господарського суду Черкаської області від 21.12.2010 у справі № 09/259, від 28.07.2011 у справі № 13/5026/1240/2011, від 29.11.2011 у справі № 02/5026/2354/2011, від 14.06.2016 у справі №925/336/16 по спору між цими ж сторонами із Чигиринської міської ради стягнуто на користь ФОП ОСОБА_2 276 005, 16 грн. завданої шкоди та підприємцю відшкодовано судові витрати. Вказані рішення суду набрали законної сили, на їх примусове виконання судом видані накази.

Боржником зазначені вище судові накази, в повному обсязі були виконані 14.07.2016, про, що свідчать платіжні доручення від 11.02.2016 про сплату 25000 грн.; від 28.03.2016 про сплату - 20000 грн.; від 06.04.2016 про сплату - 80000 грн.; від 14.07.2016 про сплату - 151005, 16 грн.

Згідно частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, виходячи із припису статті 35 ГПК України, встановлені судом обставини при розгляді спорів між цими ж сторонами у справах № 09/259, № 13/5026/1240/2011, № 02/5026/2354/2011 та № 925/336/16 не підлягають

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання, що виникло із вказаних вище рішень Господарського суду Черкаської області від 21.12.2010 у справі № 09/259, від 28.07.2011 у справі № 13/5026/1240/2011, від 29.11.2011 у справі № 02/5026/2354/2011.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Грошовим за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідає приписам частини 2 статті 625 ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 01.10.2014 у справі № 113 цс 14 вказав, що відшкодування майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням, до якого правомірним є застосування частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правова позиція щодо можливості застосування частини 2 статті 625 ЦК України до зобов'язань, що виникли на підставі судового рішення, наведена в постанові Верховного Суду України від 05.12.2011 у справі №16/164(2010).

Доводи відповідача в цій частині суд вважає такими, що не відповідають приписам чинного законодавства та правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним зокрема у названих вище постановах.

Оскільки відповідач не виконав вказані вище рішення господарського суду та не перерахував позивачці присуджені судовими рішеннями кошти, тому суд погоджується з доводами представника позивача про те, що відповідач порушив право позивачки на своєчасне та повне отримання цих коштів.

В пунктах 3.4., 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Пунктом 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Відповідно до розрахунку належна до стягнення сума трьох процентів річних складає 2540,72 грн., а саме:

276006,16 x 11 (01.02.16 - 12.02.16) Ч 3% : 365 = 249,54 грн.

251005,16 x 46 (12.02.16 - 28.03.16) Ч 3% : 365 = 949,01 грн.

231005,16 x 9 (29.03.16 - 06.04.16) Ч 3% : 365 = 156,09 грн.

151005,16 x 99 (07.04.16 - 14.07.16) Ч 3% : 365 = 1186,08 грн.

Суд вважає вимоги позивачки про стягнення з відповідача трьох процентів річних за невиконання грошового зобов'язання за період з 01.02.2016 по 14.07.2016 обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua).

Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується (п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Порядок проведення підрахунку інфляційних втрат передбачено листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ". Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості. Сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Відповідно до пункту 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування індексу інфляції також повинно здійснюватися лише на стягнуті судом суми шкоди та збитків без урахування судових витрат, оскільки стягнуті судом судові витрати не є грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

Згідно даних вказаних у газеті «Урядовий кур'єр» індекс інфляції за період з лютого 2016 року по липень 2016 року складає:

- лютий 2016 року - 99,6%;

- березень 2016 року - 101,0%;

- квітень 2016 року - 103,5 %

- травень 2016 року - 100,1 %;

- червень 2016 року - 99,8 %;

- липень 2016 року - 99,9 %.

Так за період виконання судових наказів з 01.02.2016 по 14.07.2016 належна до стягнення сума інфляційних втрат за невиконання грошового зобов'язання складає - 6 489,20 грн., а саме:

- за період лютий-березень 2016 року 276005,16 x 100,6% (сукупний індекс лютий березень 2016 року ) - 1506,03 грн.;

- за період квітень-липень 2016 року 151005,16 x 103,3% (сукупний індекс квітень-липень 2016 року ) - 4983,17 грн.;

З огляду на викладене вказані нарахування стягуються за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме за період невиконання судових наказів з 01.02.2016 по 14.07.2016.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та вимог чинного законодавства вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 6489 грн. 20 коп. та трьох процентів річних в сумі 2540 грн. 72 коп. суд задовольняє повністю.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 1378 грн.

З огляду на викладене, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Чигиринської міської ради (вул. Б. Хмельницького, 19, м. Чигирин, Черкаська обл., 20901, ідентифікаційний код 04061560) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) - 2540 грн. 72 коп. три проценти річних, 6489 грн. 20 коп. інфляційних втрат, 1378 грн. витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя О.В. Чевгуз