донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.02.2017 справа №908/852/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:не з`явився,
від відповідача: від органу виконання судових рішень:ОСОБА_4 за довіреністю № 01/006 від 05.01.2017, не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,
на ухвалу Господарського суду Запорізької області
від 05.12.2016 року
по справі №908/852/16
за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,
доКомунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі», м. Дніпрорудне Запорізької області,
про орган виконання судових рішень: стягнення 952 283, 42 грн. Василівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, м. Василівка Запорізької області,
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Запорізької області (суддя В. В. Носівець) від 18.05.2016 по справі № 908/852/16, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.07.2016, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач), до Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі», м. Дніпрорудне Запорізької області (далі КП «Дніпрорудненські теплові мережі», відповідач), частково задоволено та стягнуто з останнього 126 966, 29 грн. пені, 29 556, 10 грн. 3% річних, 448 959, 02 грн. інфляційних втрат та 10 986, 72 грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили 25.07.2016 місцевим господарським судом видано відповідний наказ. Наказ дійсний для предявлення до виконання по 13.07.2017.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 постанова Донецького апеляційного господарського суду від 13.07.2016 та рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 залишено без змін.

Відповідач 03.10.2016 звернувся до суду з заявою про надання розстрочки виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 по справі № 908/852/16 (з урахуванням уточненої заяви № 05/2062 від 03.11.2016).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області (суддя В. В. Носівець) від 05.12.2016 заяву КП «Дніпрорудненські теплові мережі» задоволено; виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 по справі № 908/852/16 розстрочено терміном до 01.01.2021 зі сплатою заборгованості у розмірі 592 292, 91 грн. згідно з таким графіком: у період з грудня 2016 року по листопад 2020 року щомісяця рівними платежами у сумі 12 087, 61 грн., у грудні 2020 року 12 087, 63 грн.

Не погодившись із винесеною ухвалою, позивач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу Господарського суду Запорізької області та відмовити відповідачу у задоволенні заяви про надання розстрочки виконання рішення.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та невірну оцінку фактичних обставин справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015, оскільки, на його думку, зміст абз. 7 п. 17 зазначеного Положення стосується лише заборгованості з основного зобовязання, а тому стягнуті на підставі рішення суду 3% річних, інфляційні втрати та пеня не підлягають розстроченню, оскільки є додатковими вимогами по відношенню до основного зобовязання.

Крім того, позивач вважає, що обставини, на які посилається відповідач як на підставу розстрочення виконання рішення не є тими винятковими як передбачено статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, а подання зазначеної заяви про розстрочення виконання рішення є лише способом затягування його виконання.

Також апелянт посилається на те, що господарським судом при вирішенні питання щодо розстрочення виконання рішення не враховано ступінь вини відповідача у виникненні спору та майнових інтересів позивача, зокрема, знецінення інвестицій у частці підприємств, що знаходяться на території АР Крим в сумі 899 806, 00 тис. грн. та підприємств, що знаходяться на території Донецької та Луганської областей в сумі 61 179 тис. грн., що відображено у його звітності.

Крім того, станом на лютий 2016 року на виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало 290 виконавчих документів на загальну суму стягнення близько 23 млрд. грн.

Враховуючи зазначені обставини, позивач не має фінансової можливості відстрочувати та/або розстрочувати виконання зобовязань своїх контрагентів.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 03.02.2017.

В судове засідання 03.02.2017 з`явився представник відповідача та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду першої інстанції без змін.

Від позивача та органу виконання судових рішень представники в зазначене судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2017 явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а також беручи до уваги встановлений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та органу виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Згідно з приписами статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі № 5-рп/2013 винятки стосовно загального порядку примусового виконання рішень господарського суду закріплено у відповідних статтях Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно зі ст. 121 Господарського процесуального кодексу України у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення; про відстрочку або розстрочку виконання рішення виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Розстрочка виконання рішення суду, як вважає Конституційний Суд України, означає виконання його частинами, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання рішення частинами (сплата грошових сум частками, тощо) визначаються судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України).

Розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників (рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-рп/2013).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що Господарським судом Запорізької області надано належну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, якими боржник обґрунтовує заяву про розстрочку виконання рішення.

Зокрема, судом враховано надані КП «Дніпрорудненські теплові мережі» Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2016 року, бухгалтерську довідку з кредитної заборгованості станом на 30.11.2016

Крім того, боржник вказував на те, що станом на 01.10.2016 у нього наявна заборгованість перед позивачем у вигляді штрафних фінансових санкцій за порушення порядку розрахунків за спожитий природний газ, зокрема, за Договором № 448/14-БО-13 від 22.11.2013, відповідно до рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 у справі № 908/852/16 на загальну суму 616 468, 13 грн.

Згідно з п.п. 4 п. 3 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 (далі Положення), на НАК "Нафтогаз України" покладено обов'язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 цього Положення.

Відповідно до п. 17 Положення, обов'язок, передбачений п.п. 4 п. 3 цього Положення, покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 квітня 2017 року за таких умов, зокрема, надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради від 10.10.2016 № 186 узгоджено графік погашення заборгованості КП "Дніпрорудненські теплові мережі" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" рівними частинами до 31.12.2020 року з розбивкою за всіма договорами з ПАТ "НАК "Нафтогаз України", в тому числі за Договором № 448/14-БО-13 від 22.11.2013, відповідно до умов якого нараховані штрафні санкції.

Листом № 01/1955 від 11.10.2016 зазначений графік погашення заборгованості було направлено позивачу (а. с. 37).

Будь-яких пояснень або заперечень позивача щодо прийняття погодженого графіку або доказів його повернення матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на те, що приписи Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 застосовуються лише до розстрочення основної заборгованості за спожитий природний газ є необґрунтованими.

Колегією суддів встановлено, що позивач погодився зі спірною сумою заборгованості за Договором № 448/14-БО-13, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом звіряння розрахунків (а. с. 32).

Також судом першої інстанції взято до уваги вжиття заходів відповідачем щодо погашення заборгованості перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України», в тому числі і за рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.05.2016, що підтверджується, наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (а. с. 44-45, 55).

З вищевикладеного вбачається, що боржник не ухиляється від виконання свого зобовязання, а здійснює виплату заборгованості відповідно до погодженого графіку в звязку з чим сума боргу за вказаним рішенням на момент розгляду заяви складає 592 292, 91 грн.

Крім того, апеляційний суд враховує, що на відповідача буде розповсюджуватись механізм списання заборгованості відповідно до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016, частина 3 статті 8 якого передбачає, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано його майновий стан спростовується матеріалами справи, зокрема, господарським судом в оскаржуваній ухвалі наведені заперечення позивача щодо розстрочення виконання рішення та надана їх оцінка.

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарським судом при задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення ухвалою від 05.12.2016 враховано принцип рівності сторін, доводи, фінансовий стан та матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача, взято до уваги часткове виконання відповідачем рішення суду від 18.05.2016 та цілком обґрунтовано розстрочено виконання рішення терміном до 01.01.2021.

Оскільки доводи апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зазначених в ухвалі суду висновків не спростовують, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 05.12.2016 по справі № 908/852/16.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105, 121 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.12.2016 по справі № 908/852/16 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.12.2016 по справі № 908/852/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3