ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2017 р.Справа № 922/3970/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортрент"
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Скорпіон - РП", м. Харків
про стягнення 140884,69 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 01.02.2016 року.

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю від 01.01.2017 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фортрент" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорпіон-РП" про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання № 65617К від 09.10.2013 року в розмірі 140884,69 грн., з яких 67081,39 грн. основного боргу,1400,00 грн. витрат на доставку обладнання, 7046,14 грн. пені, 59888,18 грн. інфляційних втрат та 5468,98 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 листопада 2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 05 грудня 2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 01.12.2016 року від представника відповідача надійшов відзив за додатками (вх. № 40983) на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що ТОВ "Фортрент" не було надано ніяких документів, договорів, підписаних угод та інших доказів взаємовідносин з ТОВ фірма "Скорпіон-РП", крім того ніяких повідомлень від ТОВ "Рамірент Україна" про зміну назви, правонаступництво або інших правових підстав про внесення змін в умови договору оренди, внесення змін в розрахункові рахунки відповідачем не отримано, а тому усі Акти ТОВ "Фортрент", отримані в 2016 році було повернуто ТОВ "Фортрент".

Через канцелярію господарського суду Харківської області 05.12.2016 року від представника позивача надійшла заява (вх. № 41525/16) про долучення до матеріалів справи документів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.12.2016 року розгляд справи було відкладено на 19.12.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.12 2016 року від представника відповідача надійшов додаток до відзиву на позовну заяву з додатками (вх. № 43114).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.12.2016 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 43380) по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.12.2016 року розгляд справи було відкладено на 16.01.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.01.2017 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 1342) про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.01.2017 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів (вх. № 1318).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.01.2017 року представник відповідача надав додаткові пояснення по справі (вх. № 1188).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.01.2017 року задоволено клопотання позивача про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, розгляд справи відкладено на 30.01.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 30.01.2017 року представник позивача надав клопотання про долучення до матеріалів справи документів (вх. № 3016).

Представник позивача в судовому засіданні 30.01.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.01.2017 року проти позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позов, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

09.10.2013 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Рамірент Україна» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Скорпіон-РП» (орендар, відповідач) був укладений договір оренди обладнання №65617К (договір) зі строком дії до 09.10.2014р.

З 06.12.2013р., згідно рішення власника від 15.11.2013р., що оформлено протоколом зборів засновників товариства №35 ТОВ «Рамірент Україна» () перейменовано в ТОВ «ФОРТРЕНТ» (, позивач). Вказані зміни не пов'язані з правонаступництвом, реорганізацією юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу або перетворення тощо.

Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання, яке є обєктом власності орендодавця. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності, дотримуючись вимог законодавства України та положень цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, найменування обладнання, його комплектність, технічні характеристики, відновна вартість, ціна та строк оренди по кожній одиниці обладнання зазначаються в протоколі погодження істотних умов оренди, який є невід`ємною частиною цього договору, та який сторони зобов`язуються підписувати в кожному випадку передання в оренду обладнання за цим договором.

Пунктом 3.1 договору, для отримання в оренду обладнання за даним договором орендар зобов`язаний у будь-який зручний спосіб здійснити заявку-замовлення.

Відповідно до п. 3.4 договору, факт передачі кожної одиниці обладнання засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі згідно виставленої у додатку № 2 до цього договору форми, який засвідчує дату передачі конкретної одиниці обладнання орендарю та інші умови, які сторони вважають необхідними при підписанні акту прийому-передачі. Передача обладнання в орендне користування орендаря за актом прийому-передачі здійснюється протягом строку, зазначеного і протоколі, за умови перерахування на рахунок орендодавця попередньої оплати орендної плати згідно умов цього договору, якщо інше не встановлено даним договором та/або відповідним протоколом до нього. На вимогу орендодавця до підписання акту прийому-передачі сторони підписують акт огляду технічного стану обладнання, форма якого встановлена у додатку № 6 до цього договору. Відмова орендодавця від підписання акту технічного стану обладнання є підставою для односторонньої відмови орендодавцем від договору.

Відповідно до п. 5.1 договору орендар повинен повернути обладнання в день закінчення строку оренди, зазначеного в протоколі до цього договору, або у вимозі орендодавця про повернення обладнання у визначений строк, у визначених договором випадках, в тому числі у випадку розірвання цього договору.

Відповідно до п. 5.2 договору, якщо обладнання за цим договором було передано в оренду на невизначений строк, орендар повинен повернути його орендодавцю протягом 2 (двох) діб після отримання такої вимоги орендодавця про повернення обладнання або в більш тривалий строк, вказаний у такій вимозі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору сторонами було підписано акт приймання-передачі обладнання №091013-018К від 09.10.2013р. та протокол N9091013-014K від 09.10.2013р.; акт приймання-передачі обладнання № 041213-003К від 04.12.2013 року та протокол № 271113-003К від 27.11.2013 року.

Пунктом 15.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін та діє з дати його укладення до 09.10.2014 року. Крім того умови цього договору зберігають силу протягом усього строку дії цього договору, а в частині грошових зобов`язань орендаря щодо сплати орендної плати та всіх інших зобов`язань по даному договору до повного виконання зобов`язань.

Як зазначає позивач орендарем було повернуто обладнання орендодавцю до закінчення строку дії договору, а саме 28.02.2014 року, що підтверджується актами повернення обладнання № 280214-014К від 28.02.2014 року та № 280214-015К від 28.02.2014 року, які підписані з боку позивача.

Як свідчать матеріали справи, 18.03.2014 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 104 з вимогою погасити заборгованість по договору № 65617К від 09.10.2013 року та акт звірки взаємних розрахунків.

Всупереч умовам укладеного між сторонами договору, відповідачем було лише частково сплачені орендні платежі в сумі 43357,29 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 28.09.2016 року позивачем також було направлено на адресу відповідача акти виконаних робіт № 301113-158К, № 251213-012К, № 310114-191К, № 310114-229К, № 280214-013К, № 280214-205К, № 030314-004К та № 030314-009К та акти про повернення обладнання.

Вказані документи відповідачем були отримані 06.10.2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте повернуті позивачу із підписом уповноваженого представника відповідача не були (арк. спр. 45).

Вказані обставини щодо несвоєчасної оплати орендної плати стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судом досліджено умови укладеного між сторонами договору та встановлено, що за своєю правовою природою спірний договір є договором оренди.

Частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ст. 286 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо тверджень відповідача, що послуги позивачем за спірний період надані не були, оскільки надіслані акти позивачем були повернуті останньому, у зв'язку з мотивованою відмовою від підписання, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 6.4 договору, якщо обладнання за цим договором було передано в оренду на невизначений строк згідно п. 4.3 даного договору, оплата орендної плати здійснюється згідно умов вказаних у відповідному протоколі, але не пізніше 5-го числа місяця наступного за звітним. В будь-якому разі орендар зобов`язаний сплатити суму орендної плати за час фактичного користування обладнанням протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання орендарем відповідної вимоги, або рахунку-фактури від орендодавця, яку останній має право надіслати в будь-який час протягом всього строку оренди обладнання.

Відповідно до п. 6.6 договору, орендна плата та інші, передбачені договором платежі, вносяться орендарем в безготівковій формі на рахунок орендодавця на підставі та в розмірі згідно умов цього договору та протоколу до нього. Орендар повинен сплатити орендну плату та інші, передбачені цим договором платежі, згідно умов та в строки згідно даного договору, та відповідного протоколу до нього, інакше, орендар буде вважатися таким, що прострочив оплату орендної плати та інших, передбачених договором платежів.

Відповідно до п. 6.11 договору послуги з надання в оренду кожної одиниці обладнання оформлюються після закінчення строку оренди Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), який сторони зобов`язані підписати за результатами календарного місяця, в якому була оренда обладнання. Орендодавець до 5-го числа місяця, наступного за яким були надані послуги оренди, направляє орендарю шляхом поштового відправлення з описом вкладення (рекомендованим чи цінним листом) та/або особисто - кур`єром під підпис про отримання оригінал Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) в двох примірниках на адресу фактичного знаходження, вказану орендарем у реквізитах, зазначених в п. 17 цього договору.

Пунктом 6.12 договору, передбачено, що орендар зобов`язаний підписати та повернути орендодавцю один підписаний примірник (оригінал) Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) до 20-го числа місяця, наступного за яким було надано послуги, шляхом поштового відправлення з описом вкладення (рекомендованим чи цінним листом) та/або особисто - кур`єром під підпис про отримання оригінал Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) і відсутності письмової мотивованої відмови орендаря від підписання, такий Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) вважається визнаним орендарем, а послуга вважається прийнятою в повному обсязі, але це не звільняє орендаря від обов`язку повернути орендодавцю один підписаний примірник (оригінал) Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Тобто умовами договору (п. 6.12) сторони передбачили, що в разі відсутності письмової мотивованої відмови орендаря від підписання Акту, такий Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) вважається визнаним орендарем, а послуга вважається прийнятою в повному обсязі, але це не звільняє орендаря від обов`язку повернути орендодавцю один підписаний примірник (оригінал) Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Щодо посилань відповідача на мотивовану відмову останнього від підписання актів здачі-прийняття робіт, то суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний лист ТОВ "Скорпіон-РП" від 13.10.2016 року, адресований ТОВ "Фортрент" з якого вбачається те, що ТОВ "Скорпіон-РП" відмовляється підписувати акти здачі-прийняття робіт, оскільки останні підписані з боку позивача ТОВ "Фортрент", тобто особою з якою у відповідача не було договірних відносин, щодо цього суд зазначає наступне.

Судом досліджено відповідний лист та акти здачі-прийняття робіт, та встановлено, що вони підписані ТОВ "Фортрент", проте як вбачається з Витягу з ЄДРПОУ, ТОВ «Рамірент України» лише було перейменовано у ТОВ «Фортрент» та вказані зміни не повязані з правонаступництвом, реорганізацією юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу або перетворення.

Отже в даному випадку зміна назви позивачем не впливає на виконання своїх зобов`язань перед останнім відповідачем та не може бути підставою для неповернення ТОВ Фірма «Скорпіон-РП» обладнання за договором від 09.10.2013 року та не сплати заборгованості.

Крім того, суд зазначає, що акт здачі-прийняття робіт № 311213-166К від 31.12.2013 року, який підписаний обома сторонами та скріплений печатками (а.с. 34), підписаний з боку виконавця від імені ТОВ "Фортрент", що в свою чергу також свідчить про обізнаність відповідача про зміну назви позивачем.

Враховуючи вищенаведене та те, що в матеріалах справи наявні належні докази направлення позивачем на адресу відповідача ОСОБА_3 здачі-прийняття робіт (опис вкладення від 28.09.2016 року та поштове повідомлення про вручення поштового відправлення) та приймаючи до уваги те, що лист від 13.10.2016 року не є мотивованою відмовою орендаря від підписання вказаних Актів в розумінні п.6.12 договору, суд дійшов висновку, що послуга з передачі в оренду обладнання за спірний період є наданою та в свою чергу прийнятою відповідачем.

Отже відповідач мав сплатити наявну у нього заборгованість до 10.10.2016 року, тобто протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання орендарем відповідної вимоги, або рахунку-фактури від орендодавця.

Також відповідач посилається на те, що самі дії позивача свідчать про те, що обладнання орендарем за спірний період не використовувалось та заборгованість була відсутня, оскільки позивач не скористався своїм правом щодо розірвання договору та не направив вимогу про повернення обладнання.

Стосовно даних тверджень відповідача суд зазначає наступне.

Як зазначено самим відповідачем, дострокове розірвання договору чи вилучення обладнання є лише правом позивача, а не його обов`язком та у відповідності до умов, укладеного між сторонами договору, позивач не був позбавлений права вимагати від відповідача оплати орендних платежів за користування обладнанням у будь-який час.

Щодо заперечень відповідача про повернення останнім обладнання саме 28.02.2014 року, оскільки акти приймання-передач підписані лише з боку ТОВ «Фортрент», суд зазначає наступне.

Пунктом 5.11 договору сторони передбачили, що підтвердженням факту повернення орендованого обладнання орендодавцю є відповідним чином складений та підписаний акт повернення. До підписання сторонами акту повернення або розірвання договору (в тому числі шляхом відмови від договору у випадках встановлених договором або законодавством України), обладнання вважається таким, що знаходиться в користуванні орендаря та не повернуто орендодавцю. У випадку, коли обладнання, яке повертається орендарем орендодавцю прибуло на склад орендодавця без супроводу уповноваженої на підписання відповідних документів особи, як передбачено у п. 5.10 цього договору, особи, як передбачено у п. 5.10 цього договору, орендодавець має право встановити та засвідчити факт повернення обладнання одноособово, навіть якщо акт повернення не є підписаний відповідною уповноваженою особою орендаря.

Тобто п. 5.11 сторони передбачили, що у випадку, коли обладнання, яке повертається орендарем орендодавцю прибуло на склад орендодавця без супроводу уповноваженої на підписання відповідних документів особи, як передбачено у п. 5.10 цього договору, особи, як передбачено у п. 5.10 цього договору, орендодавець має право встановити та засвідчити факт повернення обладнання одноособово, навіть якщо акт повернення не є підписаний відповідною уповноваженою особою орендаря.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги узгоджений обома сторонами п. 5.11 договору, суд дійшов висновку, що позивач мав право одноособово підписати акт повернення обладнання та відповідно до документів, наявних в матеріалах справи, обладнання є поверненим 28.02.2014 року.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В даному випадку відповідачем не доведено повернення обладнання позивачу раніше ніж 28.02.2014 року, що в свою чергу не спростовує наявності заборгованості за договором оренди № 65617К від 09.10.2013 року за спірний період.

Отже судом встановлено, що предмет оренди за договором оренди № 65617К від 09.10.2013 року (обладнання) у період з жовтня 2013 року по 28.02.2014 року перебувало у відповідача (що підтверджується актами приймання-передачі та актами про повернення), проте останній неналежним чином виконав свої зобов`язання стосовно сплати орендної плати, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 67081,39 грн.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, оскільки строк на оплату за надання послуг з оренди обладнання сплив 09.10.2016 року, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди № 65617К від 09.10.2013 року у розмірі 67081,39 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення 1400,00 грн. витрат на доставку обладнання, то суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні на доставку обладнання № 280214-016К від 28.02.2014 року та № 280214-015К від 28.02.2014 року.

Відповідно до п. 6.7 договору, орендна плата не включає в себе витрати на доставку, монтаж, нагляд за проведення монтажних робіт, обслуговування, завантаження, розвантаження, ремонт обладнання на робочому майданчику орендаря, витрачені орендарем енергоносії та витратні матеріали, необхідні для належної експлуатації обладнання. Вказані послуги можуть бути надані орендарю за окрему плату на підставі відповідного договору, або окремо виставленого рахунку орендодавця.

Тобто, сторони передбачили порядок відшкодування витрат щодо повернення обладнання, а саме на підставі відповідного договору, або окремо виставленого рахунку орендодавця.

Як вбачається, в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами договору на доставку обладнання та відсутні докази направлення на адресу відповідача рахунку на оплату вказаних послуг.

Отже сама лише наявність рахунку-фактури про надання позивачу послуг з перевезення обладнання не може бути підставою для відшкодування відповідачем вказаних витрат, оскільки необхідною умовою для їх оплати є виставлення ( надіслання) рахунку останньому.

Враховуючи те, що позивачем не було надано до суду відповідного договору чи доказів виставлення (чи направлення) на адресу відповідача рахунку про надання послуг з перевезення обладнання, суд дійшов висновку що строк на оплату витрат на доставку обладнання не настав, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1400,00 грн. витрат на доставку обладнання.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 7046,14 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.1.1 договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань орендаря перед орендодавцем за цим договором, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла під час такого прострочення, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім було нараховано пеню за період з 06.01.2014 року по 05.09.2014 року.

Як вже було встановлено судом, послуги з надання відповідачу обладнання в оренду вважаються наданими після підписання (чи направлення) позивачем на адресу відповідача актів здачі-прийняття виконаних робіт.

Судом також встановлено, що вказані акти були направлені лише 28.09.2016 року та без письмової мотивованої відмови орендаря від підписання Акту, не були підписані та повернуті позивачу.

Враховуючи вищенаведені обставини та умови, укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що нарахування пені є правомірним лише після виникнення у відповідача грошових зобов`язань та порушення боржником строків виконання вказаних зобов`язань, тобто в даному випадку з 10.10.2016 року (після направлення актів та отримання їх відповідачем).

В даному випадку пеня нарахована позивачем за період з 06.01.2014 року по 05.09.2014 року, тобто до виникнення у відповідача грошового зобов`язаня є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 5468,98 грн. та інфляційних втрат в сумі 59888,18 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку, суд дійшов висновку, що позивачем невірно встановлено період нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки їх нарахування також є правомірним лише через 3 банківські дні після отримання вимоги та актів здачі-приймання виконаних робіт, а саме з 10.10.2016 року.

Отже, здійснивши перерахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 121,30 грн. за період з 10.10.2016 року по 31.10.2016 року.

Щодо стягнення 3% річних в сумі 5347,68 грн., суд відмовляє в їх задоволенні, як безпідставно нарахованих.

Стосовно стягнення інфляційних втрат в сумі 59888,18 грн., суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині, оскільки вони нараховані позивачем з березня 2014 року по вересень 2016 року, в той час як їх нарахування є правомірним лише з жовтня 2016 року.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 762 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Скорпіон-РП» (61158, м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортрент» (08140, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Богатирська, 2-А, ) 67081,39 грн. основного боргу, 121,30 3% річних та 1008,05 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказу після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 1400,00 грн. витрат на перевезення обладнання, пені в сумі 7046,14 грн., 3% річних в сумі 5347,68 грн. та інфляційних втрат в сумі 59888,18 грн. в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 06.02.2017 р.

Суддя ОСОБА_4

922/3970/16