ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Справа № 911/3910/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ВІССМАН"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ТВЗ"
простягнення 263476,92 грн. заборгованості за поставлений товар

За участю представників:
від позивачаОСОБА_1 (за дов. б/н від 05.01.2015)
від відповідачаОСОБА_2 (за дов. № 2 від 18.01.2017)
Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю " ВІССМАН" (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВЗ" (далі відповідач) про стягнення стягнення 263476,92 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно накладних на відвантаження товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.12.2016 порушено провадження у справі № 911/3910/16, розгляд справи призначено на 22.12.2016.

Розгляд справи відкладено на 02.02.2017 у звязку з неявкою представників відповідача.

30.01.2017 до канцелярії Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява від цієї ж дати без номера про застосування строків позовної давності (в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України).

В судовому засіданні 02.02.2017 представником позивача подано довідку про розмір заборгованості відповідача за поставлений товар за накладними на відвантаження № від 21.10.2009, № НОМЕР_1 від 05.11.2009, № НОМЕР_2 від 29.01.2010 у сумі 263476,92 грн. та копію фіскального чеку на підтвердження надіслання на адресу відповідача претензії від 15.03.2016 №20-юр про сплату 263476,92 грн. заборгованості.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

У судовому засіданні 02.02.2017 представник позивача підтримав позов повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив застосувати строк позовної давності та відмовити у позові з підстав спливу строків позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІССМАН" поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТВЗ" товар, а саме котельне обладнання та технічну документацію, на підставі накладних на відвантаження: № НОМЕР_3 від 21.10.2009 на суму 91171,79 грн.; № НОМЕР_1 від 05.11.2009 на суму 133251,07 грн.; № НОМЕР_2 від 29.01.2010 на суму 165585,70 грн. Загальна вартість поставленого товару за вказаними накладними становить 390008,56 грн.

Товари за вказаними накладними отримано ОСОБА_3 на підставі довіреності серії ЯОУ № 137521 від 21.10.2009 (за накладною № НОМЕР_3 від 21.10.2009), ОСОБА_3 на підставі довіреності серії ЯОУ № 137531 від 05.11.2009 (за накладною № НОМЕР_1 від 05.11.2009), ОСОБА_4 за довіреністю серії ЯНТ № 549720 від 29.01.2010 (за накладною № НОМЕР_2 від 29.01.2010). У кожній з довіреностей зазначено перелік цінностей, які належить отримати представнику.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Підставою виникнення господарських зобов'язань за приписами ч. 1 ст. 177 ГК України є договір.

Приписи ст. 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Укладання господарських договорів, у відповідності з п. 1 ст. 181 ГК України, допускається у спрощений спосіб, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а підпис шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до матеріалів справи дії сторін, зокрема, передача ТОВ "ВІССМАНН" товару ТОВ "ТВЗ" за накладними на відвантаження, прийняття товару відповідачем, свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Згідно ч.ч 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідачем перераховано кошти на рахунок позивача: 15.01.2013 у розмірі 1000,00 грн.; у сумі 1000,00 грн. - 11.02.2013; у сумі 1000,00 грн. - 18.02.2013; у сумі 1000,00 грн. - 25.02.2013; у розмірі 1000,00 грн. - 18.03.2013; у сумі 1000,00 грн. - 27.03.2013 з рахунку № / ТОВ "ТВЗ" із призначенням платежу сплата за опалювальне обладнання згідно договору №790/09 від 14.10.2009, що підтверджується копіями виписок з рахунку позивача в Філії ПАТ "УніКредит Банк" у м. Києві від 16.01.2013, 12.02.2013, 19.02.2013, 26.02.2013, 19.03.2013, 28.03.2017.

Як пояснено позивачем в судовому засіданні, письмового договору на поставку товарів за зазначеними накладними між сторонами не укладалось.

Доказів на підтвердження здійснення відповідачем попередньої оплати за накладними позивачем до суду не подано.

На підтвердження здійснення часткової оплати поставленого товару надано довідку товариства, за підписом директора ТОВ "ВІССМАНН" ОСОБА_5 та головного бухгалтера ОСОБА_6, відповідно до якої станом на 02.12.2016 заборгованість ТОВ "ТВЗ" за поставлений позивачем товар згідно накладних на відвантаження № НОМЕР_3 від 21.10.2009, № НОМЕР_1 від 05.11.2009, № НОМЕР_2 від 29.01.2010 становить 263476,92 грн.

Між ТОВ "ВІССМАНН" і ТОВ "ТВЗ" існували зобов'язальні відносини, які ґрунтувалися на фактичній поставці товару в період з жовтня 2009 року по січень 2010 включно, розрахунок за товар відповідачем здійснено частково, а частина грошових коштів у сумі 263476,92 залишилась несплаченою, що і стало підставою для звернення із даним позовом.

Відповідачем розміру заявлених позовних вимог у сумі 263476,92 грн. не спростовано.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

До матеріалів справи позивачем додано копію претензії № 20-юр від 15.03.2016 ТОВ "ВІССМАНН" до ТОВ "ТВЗ" на суму 263476,92 грн., в якій міститься вимога сплатити існуючу заборгованість в розмірі 263476,92 грн. в семиденний строк з дня предявлення вимоги згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Належних доказів отримання вказаної претензії відповідачем матеріали справи не містять.

В судовому засіданні представником позивача подано суду копію фіскальних чеків про надіслання рекомендованих листів, серед яких міститься копія фіскального чеку № 3507 від 22.03.2016, отримувачем в якому значиться ПП "Компанія "Теплий", а адресою надіслання 08131 ОСОБА_7, який не приймається судом в якості належного доказу надіслання листа саме відповідачу у справі - ТОВ "ТВЗ".

Оскільки строк остаточної оплати поставленого товару в накладних на відвантаження не зазначався, позивач вважає, що строк виконання зобовязання виникає у відповідача у семиденний строк з дня предявлення вимоги.

Суд відхиляє твердження позивача щодо виникнення у відповідача обовязку оплатити отриманий ним товар лише після звернення позивача з вимогою про виконання зобов'язання здійснити оплату товару, та отримання даної вимоги відповідачем, як це передбачено положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України, з огляду на наступне.

Як встановлено судом під час дослідження наявних у матеріалах справи доказів, дії сторін, а саме: передача позивачем відповідачу товару за накладними на відвантаження та прийняття товару відповідачем, свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки, які регулюються нормами глави 54 ЦК України "Купівля-продаж".

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином наявність зобов'язання у відповідача щодо проведення оплати за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692 ЦК України та не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою вимогою в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України.

За таких обставин факт отримання товару відповідачем і накладні на відвантаження, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Відповідна правова позиція викладена в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань.

Відтак непред'явлення позивачем претензії про оплату не звільняє відповідача від обовязку своєчасно розрахуватися за отриманий товар.

Таким чином, з огляду на приписи ст. 692 ЦК України та враховуючи те, що відповідачем частково оплачено поставлений товар, у позивача виникло право вимоги до відповідача на суму 263 476,92 грн.

Разом з тим позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, виходячи з наступного.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З моменту поставки товару за накладними від 21.10.2009, 05.11.2009, 29.01.2010 (тобто з 22.10.2009, 06.11.2009, 01.02.2010) позивач набув права вимоги оплати вартості поставлено товару (несплаченої частини).

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем 30.01.2017 подано до суду заяву про застосування позовної давності, в звязку з чим просив суд відмовити позивачу в позові.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як встановлено судом з наданих позивачем банківських виписок, проплати за поставлене обладнання здійснено відповідачем на рахунок позивача 15.01.2013, 11.02.2013, 18.02.2013, 25.02.2013, 18.03.2013, 27.03.2013, що було підставою для переривання трирічного строку позовної давності для звернення з позовом про стягнення заявленої позивачем заборгованості відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України.

З позовом до суду позивач звернувся лише 02.12.2016, що підтверджується вхідним штампом суду на першому аркуші позовної заяви.

За таких обставин, з огляду на звернення позивача з позовом 02.12.2016, трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення за всіма трьома накладним сплив, навіть з урахуванням переривання строку позовної давності, що згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України та заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 07.02.2017

Суддя В.М. Антонова