номер провадження справи 12/145/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017 Справа № 908/3323/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/3323/16

за позовом: Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»

про стягнення 1631180,15 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 243/19 від 11.07.2016 року

від відповідача ОСОБА_2 довіреність №503 від 22.07.2016 року

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судових засіданнях 17.01.2017 року та 26.01.2017 року згідно вимог ст. 77 ГПК України були оголошені перерви до 26.01.2017 року та 02.02.2017 року, без винесення процесуального документу суду, за наслідком якого був складений протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по квітень 2016 року в сумі 1238976,14 грн., пені в сумі 97600,40 грн., трьох процентів річних в сумі 46506,08 грн. та інфляційних втрат в сумі 248097,53 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 200768 від 01.09.2007 року.

17.01.2017 року, через канцелярію суду від відповідача в порядку ст. 59 ГПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній визнає, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат у розмірі 248097,53 грн. та трьох процентів річних в розмірі 46506,08грн. та відповідно до контррозрахунків відповідача стягненню підлягають інфляційні нарахування у розмірі 245638,28грн. та три процента річних у розмірі 45482,07грн. Вказує, що в розрахунку трьох процентів річних за порушення зобовязання у листопаді 2014 року позивач невірно зазначив період нарахування з 20.12.2014 року по 30.11.2016 року, оскільки сума заборгованості у розмірі 34130,18 грн. була донарахована позивачем у січні 2015 року, що підтверджується актом приймання - передачі теплової енергії № 200761/1 від 31.01.2015 року. Зазначає, що відповідно до умов договору № 200768 від 01.09.2007 року підставою для розрахунків є рахунок та акт приймання-передачі (п. 6.3.), споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію (п. 6.4.), отже відповідач зобовязаний був сплатити донараховану суму за листопад 2014 року до 20.02.2015 року згідно умов договору, а позивач мав здійснити нарахування трьох процентів річних за прострочення оплати донарахованої суми за листопад 2014 року починаючи з 20.02.2015 року, а не з 20.12.2014 року. Також, враховуючи викладене, позивач мав здійснити розрахунок інфляційних нарахувань на донараховану суму за листопад 2014 року починаючи з березня 2015 року, а не з січня 2015 року. З посиланням на приписи ст. ст. 233 Господарського кодексу України Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» просить зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 2000,00 грн. та при прийнятті рішення розстрочити його виконання терміном на 24 місяці рівними частинами. Обґрунтовуючи вимоги про зменшення розміру пені та розстрочення виконання рішення відповідач вказує, що на момент розгляду справи у Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» існує заборгованість по виплаті заробітної плати, яка систематично і стрімко зростає та станом на 12.01.2017 року склала 99255000 грн., а за результатами господарської діяльності за перше півріччя 2016 року збитки підприємства склали 2402 тис, грн., що відображено в Звіті про фінансові результати (звіт про сукупний дохід). При цьому зазначає, що з одним показників надкритичної неплатоспроможності відповідача стала систематична та довготривала відсутність грошових коштів на поточних рахунках, що фактично паралізує ведення господарської діяльності підприємства. Пояснює, що така достатньо складна ситуація утворилась наслідком дій регулятора в сфері електроенергетики Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Вказує, що відповідно до приписів Закону України «Про електроенергетику» відповідач використовує у своїй діяльності поточні рахунки та рахунки із спеціальним режимом використання, при цьому, використовувати кошти для здійснення платежів не повязаних із оплатою електричної енергії (виплата заробітної плати, сплата податків, сплата судового збору тощо) відповідач може виключно з поточного рахунку основним джерелом поповнення є надходження коштів за алгоритмом розподілу з рахунків із спеціальним режимом використання. Зазначає що, Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» не може впливати, а ні на перерахування коштів та їх обсяг, а ні на встановлення алгоритму, оскільки перерахування коштів здійснюється виключно на підставі алгоритму встановленого НКРЕКП і лише алгоритмом визначається частка, яка перераховується на поточний рахунок товариства з рахунків із спеціальним режимом використання. Пояснює, що Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» фактично залежить від прийнятих рішень НКРЕКП щодо встановлення або нульового відсотку відрахувань, або встановлення щодобових мільйонних відрахувань, кошти на зарахування яких завідомо не надійдуть на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача. Зазначає, що у Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» існує заборгованість перед Державним підприємством «Енергоринок» за куповану електричну енергію у розмірі ,99 грн. Наявність зазначеного розміру заборгованості відповідача перед Державним підприємством «Енергоринок» обумовлена особливостями господарської діяльності відповідача (постачання електричної енергії виключно всім споживачам Запорізької області) та систематичним порушенням умов розрахунків за спожиту електричну енергію споживачами, так, станом на 01.12.2016 року заборгованість споживачів - юридичних осіб за спожиту електричну енергію перед Відритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» складає 1050724,4 тис. гри., заборгованість фізичних осіб - 189457,4 тис. грн. При цьому зазначає, що у звязку з тяжким фінансовим станом споживачів - юридичних осіб, Відрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» змушене укладати договори про реструктуризацію заборгованості, що по суті є перенесенням термінів оплати за спожиту електричну енергію, так, на протязі 2014 року було укладено 77 договорів про реструктуризацію на загальну суму 328975869,42 грн.; на протязі 2015 року укладено 86 договорів на суму 58858590,24 грн.; на протязі 2016 року укладено 57 договорів на суму 252921703,25 грн. Крім того вказує, що відносно Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» органами державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення на користь Державного підприємства «Енергоринок» на загальну суму 31914916,27 грн. та винесено постанови про накладення арешту на грошові кошти відповідача.

26.01.2017 року на адресу суду від позивача надійшли пояснення, в яких останній зазначає наступне:

- згідно умов п. 6.5 договору №200768 від 01.09.2007 року при наявності приладів комерційного обліку - обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку;

- відповідно до п. 5.3 договору №200768 від 01.09.2007 року споживач, що має прилади комерційного обліку, щомісячно подає до Теплопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни передбачені в додатку № 1 до цього Договору;

- в пункті 3 Додатку № 1 до договору №200768 від 01.09.2007 року зазначено, що дата зняття Споживачем показань приладів обліку - до 26 числа поточного місяця; надання звіту теплопостачальній організації не пізніше 26 числа;

- відповідач виконуючи умови Договору кожного місяця починаючи з листопада 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по квітень 2016 року надавав позивачу звіт про споживання теплової енергії по ЗГЄС вул. Волгоградська,25;

- в листопаді 2014 року відповідач надав не коректний звіт про споживання теплової енергії де зазначив початкові показники лічильника 00885,33 Гкал (останні показники до держповірки), кінцеві показники 00057,82 Гкал (після госповірки), при цьому пунктом 4 додатку № 1 до договору №200768 від 01.09.2007 року передбачено, що при відсутності звіту в установлений термін розрахунок виконується згідно договірних теплових навантажень;

- в листопаді 2014 року позивач здійснив нарахування згідно договірного теплового навантаження, про що свідчить акт приймання - передачі теплової енергії за листопад 2014 року, де зазначено кількість 28,056000 Гкал, тариф 940,0700 грн., разом до оплати 31649,52 грн.;

- в грудні 2014 року відповідач надав звіт про споживання теплової енергії де зазначив початкові показники лічильника 00027,82 Гкал, кінцеві показники 00139,03 Гкал.;

- в грудні 2014 року позивач здійснив нарахування згідно різниці початкових та кінцевих показників, про що свідчить акт приймання - передачі теплової енергії за грудень 2014 року, де зазначено кількість 112,155000 Гкал, тариф 1126,160 грн., разом до оплати 151565,36 грн.;

- в січні 2015 року відповідач надав звіт про споживання теплової енергії де зазначив початкові показники лічильника 00139,03 Гкал, кінцеві показники 00240,42 Гкал.4

- в січні 2015 року позивач здійснив нарахування згідно різниці початкових та кінцевих показників, про що свідчить акт приймання - передачі теплової енергії за січень 2015 року, де зазначено кількість 102,252000 Гкал, тариф 1126,160 грн., разом до оплати 138182,53 грн.;

- у звязку з тим, що при внесені показників приладу обліку тепла за листопад та грудень 2014 року згідно договору №200768 від 01.09.2007 року Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» була допущена помилка, позивачем здійснено перерахунок в січні 2015 року за листопад та грудень 2014 року;

- відповідно до акту приймання - передачі теплової енергії № 200768/1 від 31.01.2015 року здійснено донарахування по опаленню за листопад 2014 року 30,255000 Гкал, по тарифу 940,070 грн., разом до оплати 34 130,18 грн.;

- відповідно до акту приймання - передачі теплової енергії № 200768/1 від 31.01.2015 року здійснено перерахування по опаленню за грудень 2014 року - 30,254999 Гкал по тарифу 1126,160 грн., сума перерахунку (-) 40886,36 грн.

Також, 26.01.2017 року від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача щодо зменшення розміру пені та про надання розстрочки виконання рішення, в яких зокрема зазначає наступне:

- Концерн «Міські теплові мережі» є основним постачальником теплової енергії в місті Запоріжжя. Основною діяльністю підприємства є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста, що складає більше 260 тисяч договорів (особових рахунків) на отримання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води;

- відповідно до положень Закону України «Про теплопостачання» та Порядоку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником постачальником природного газу на якого покладено спеціальні обовязки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 р. №217, далі Постанова №217, грошові кошти, що надійшли від споживачів Концерну «Міські теплові мережі» відповідно до укладених договорів на теплову енергію не поступають в його розпорядження, а перераховуються в першу чергу за спожитий природний на рахунок - ПАТ «НАК «Нафтогаз України»;

- нормою Закону України «Про теплопостачання» наділено Кабінет Міністрів України повноваженнями встановлювати порядок розподілу коштів, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання як оплата споживачами теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ, отже позивач не може впливати на встановлений державою порядок розподілу коштів, та має право розпорядження грошовими коштами тільки після їх розподілу;

- починаючи з березня 2016 року відповідно до п. 20 Постанови №217 для розрахунку нормативу перерахування коштів на рахунок постачальника природного газу (Нгпсо) враховується коєфіцєнт рівня розрахунків за природний газ (Кр), що спричинило встановлення цього нормативу (Нгпсо) в розмірі 100%., таким чином відсоток коштів теплопостачальному підприємству складатиме 0%, та із застосування нац.регулятором коефіцієнту Нгран, фактично надходять тільки кошти на заробітну плату;

- станом на 25.01.2017 року кредиторська заборгованість позивача становить 873980227,16 грн., в той же час дебіторська заборгованість складає 1079377,24 тис. грн., а збитки від провадження господарської діяльності станом на 24.01.2017 року становить 679063,10 тис. грн.;

- також, постановами органів Державної виконавчої служби відрити виконавчі провадження відносно Концерну «Міські теплові мережі» щодо примусового виконання рішень суду у справі №908/997/15-г на суму 14 млн.грн. та №908/654/16 про стягнення 22841636,68грн.

Безпосередньо в судовому засіданні 02.02.2014 року представники сторін надали суду докази для долучення до матеріалів справи, а саме звіти про фінансові результати підприємств та балансу (Звіту про фінансовий стан) за 2016 рік.

Представник позивача в судовому засіданні 02.02.2017 року підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судову засіданні 02.02.2017 року підтримав заперечення та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 1023,01грн. та в частині стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 2459,25грн., зменшити розмір пені до 2000,00грн., та розстрочити виконання рішення на 24 місяці рівними частинами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, приймаючи до уваги доводи сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.09.2007 року між Концерном Міські теплові мережі, далі Теплопостачальна організація, та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго», далі Споживач, був укладений договір № 200768 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, далі Договір.

До вказаного договору між сторонами у справі була підписана додаткова угода № 4 від 01.10.2014 року, за умовами якої останні дійшли згоди змінити розділ «Юридичні адреси та платіжні реквізити сторін». Так, за вказаною додатковою угодою сторони зокрема узгодили, що юридичною адресою Споживача Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» є: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14

Відповідно до п. 1.1. Договору за цим договором Теплопостачальна організація бере на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобовязується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невідємними частинами.

Згідно з п. 1.2. Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися Законом України «Про теплопостачання», «Правилами будови і безпечної експлуатації трубопроводів пари та гарячої води», «Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж», та іншими актами цивільного законодавства і нормативно-правовими актами та документами.

Умовами п. 2.1. Договору сторони визначили, що теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію на протязі опалювального періоду;

- підігрів води за наявної можливості;

- кондиціювання по замовленню Споживача;

- інші технологічні потреби по замовленню Споживача.

Підпунктами 3.2.6., 3.2.26. п. 3.2. Договору передбачені обовязки Споживача, а саме: виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором, та щомісячно у строки, визначені даним договором, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді (далі ОСОБА_1).

Відповідно до п. 5.1. Договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Умовами пунктів 6.1. 6.5. Договору передбачено, що розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток № 5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату. При наявності приладів комерційного обліку обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку. Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

Згідно з п. 6.6. Договору сторони дійшли згоди, що при перерахуванні коштів за теплову енергію у платіжному документі Споживач повинен зазначити район міста, номер та дату даного договору. За наявності заборгованості за даним договором Теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, відпущену у минулі періоди.

Пунктом 6.7. Договору, сторони врегулювали питання приймання передачі документів за розрахунковий період, зокрема Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Адм.Нахімова, буд. №4, тел. 33-00-65, 34-44-72, рахунок - фактуру, акт приймання - передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Відповідно до п. п. 6.7.1., 6.7.2. Договору отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається:

- при отриманні нарочним дата вручення представнику Споживача;

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів).

У разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобовязаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1. договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем у господарському суді.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з 01.09.2007 року і діє до 01.01.2009 року.

Згідно з п. 10.2. Договору він припиняє свою дію у випадках:

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття відповідного рішення господарським судом;

- ліквідації однієї із сторін.

Відповідно до п. 10.4. Договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.

Докази розірвання договору в матеріалах справи відсутні, а тому він є пролонгованим за приписами п. 10.4. Договору. Отже, умови договору є дійсними і на момент розгляду даного спору судом.

Позивач в позові вказує, що відповідач в порушення умов договору не виконав належним чином свої договірні зобовязання, а саме не здійснив в повному обсязі оплати за спожиту теплову енергію за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 1238976,14 грн., яку і намагається стягнути позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по квітень 2016 року позивач відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 1270625,66 грн., про що свідчать акти приймання-передачі теплової енергії, зокрема:

- акт приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2014 року на суму 31649,52 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2014 року на суму 151565,36 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2015 року на суму 138182,53 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 28.02.2015 року на суму 117711,65 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2015 року на суму 127775,64 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2015 року на суму 59830,07 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 31.10.2015 року на суму 29188,03 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2015 року на суму 88784,40 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2015 року на суму 115441,61грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2016 року на суму 166933,16 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 29.02.2016 року на суму 118849,42 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2016 року на суму 93744,26 грн.;

- акт приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2016 року на суму 377726,19 грн.

Додатково 31.01.2015 року сторонами були укладені акти приймання-передачі теплової енергії №200768/1, в яких зазначено, що у січні місяці 2015 року Теплопостачальною організацією зроблено донарахування теплової енергії за листопад 2014 року у розмірі 34130,18 грн., та зроблено перерахунок теплової енергії за грудень 2014 року у розмірі (-) 40886,36грн.

Акти приймання передачі теплової енергії за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року, та січня 2016 року по квітень 2016 року відповідачем підписані, окрім акту за грудень 2015 року. Акт за грудень 2015 року був направлений на адресу відповідача поштою, що підтверджується реєстром відправлених рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії за грудень 2015 року, копія якого містяться в матеріалах справи.

Умовами п. 4.1.9. Договору передбачено право Теплопостачальної організації вимагати повернення підписаних та належним чином оформлених актів в термін, передбачений умовами даного договору, а в разі неповернення підписаних актів вважати їх прийнятими споживачем в редакції Теплопостачальної організації.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на вказаних актах були зроблені примітки, що один примірник оформленого належним чином акту підлягає поверненню Теплопостачальній організації. У разі неповернення оформленого акту або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені договором терміни, акт вважається погодженим.

Оскільки відповідач акт за грудень 2015 року не повернув та не надав жодних заперечень до нього відтак він вважаються прийнятим споживачем в редакції Теплопостачальної організації в силу умов п. 4.1.9. Договору.

На підставі актів приймання-передачі теплової енергії позивачем були виписані рахунки на оплату № 200768 від 31.12.2014 року, 31.01.2015 року, 28.02.2015 року, 31.03.2015 року, 30.04.2015 року, 31.10.2015 року, 30.11.2015 року, 31.12.2015 року, 31.01.2016 року, 29.02.2016 року, 31.03.2016 року, 30.04.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що теплова енергія за укладеним між сторонами у справі договором постачалась за адресою: вул. Волгоградська, 25.

Докази у справі свідчать, що відповідачем була здійснена часткова оплата боргу 25.12.2014 року в сумі 31649,52 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 25.12.2014 року з призначенням платежу «плата за теплову енергію за 11.2014р. зг.дог.200768 від 01.09.07р. та рах.200768 від 30.11.14р.».

Втім, відповідач свої зобовязання з оплати спожитої теплової енергії в повному обсязі не виконав, у звязку з чим за ним утворився борг в розмірі 1238976,14 грн., який позивач і намагається стягнути.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобовязання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 20.01.2016 року по 20.11.2016 року в сумі 97600,40 грн. на підставі п. 7.2.8. Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього Договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 20.12.2014 року по 30.11.2016 року в сумі 46506,08 грн. та інфляційні втрати за загальний період з січня 2015 року по жовтень 2016 року в сумі 248097,53 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає теплова енергія та її види. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що учасниками судового процесу є субєкти господарювання, в розумінні ст. 55 ГК України, тому до спірних правовідносин слід застосувати норми права, які регулюють питання постачання продукції теплової енергії, зокрема договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Так, згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Тобто, положення про порядок оплати товару - теплової енергії, його ціни, порядку розрахунків потрібно брати із загальних положень, присвячених договору купівлі-продажу, а саме використовувати вимоги ст. ст. 655-697 ЦК України.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобовязаний сплатити повну ціну переданого товару.

Відповідно до спеціальної норми права, передбаченої у статтях 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02.06.2005 року споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, а також відповідних нормативно-правових актів. Статтями 24, 25, 26, 29 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачені умови укладення договорів на теплопостачання.

Відповідач свої договірні зобовязання щодо оплати в повному обсязі за спожиту теплову енергію за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року у встановлений строк не виконав, внаслідок чого за ним рахується заборгованість в сумі 1238976,14грн., яка підтверджено документами, що містяться у матеріалах справи.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за договором щодо не здійснення оплати в повному обсязі за спожиту теплову енергію, а наявність заборгованості в сумі 1238976,14 грн. підтверджено актами приймання-передачі теплової енергії, виставленими до оплати рахунками за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, які є первинними документами, згідно яких проводяться розрахунки між сторонами у справі, з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати. Відповідач доказів оплати заборгованості за спожиту теплову енергію за договором станом на час розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За такими обставинами, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 200768 від 01.09.2007 року в сумі 1238976,14 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати наданих послуг з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати спожитої теплової енергії в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на заборгованість з грудня 2015 року по квітень 2016 року за загальний період з 20.01.2016 року по 20.11.2016року на загальну суму 97600,40 грн.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до абзацу 1 п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, до обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить складний фінансовий стан підприємства, наявність значної дебіторської заборгованості споживачів за оплату послуг постачання електричної енергії перед підприємством, збитковість підприємства.

Проте слід зазначити, що сам по собі тяжкий фінансовий стан підприємства не може вважатися безумовною підставою для застосування положень п. 3 ст. 83 ГПК України, адже, враховуючи положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник у випадку порушення грошового зобов'язання не може посилатися на неможливість його виконання.

З наданої відповідачем до матеріалів справи довідки №007-33/30 від 16.01.2017 дійсно вбачається наявність дебіторської заборгованості споживачів Запорізької області за спожиту електричну енергію станом на 01.12.2016 року в загальній сумі 1240181,8 тис. грн.

В свою чергу, нарахована позивачем пеня базується на умовах договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 200768 від 01.09.2007 року, які в силу закону є обовязковими для виконання, у тому числі для відповідача. Укладаючи вказаний договір, відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі, погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

Здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов'язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Отже, оцінивши співвідношення розміру заявленої пені, із розміром завданих позивачу збитків, врахувавши інтереси обох сторін, суд не вбачає підстав для зменшення пені, оскільки її розмір не є значним порівняно з сумою збитків, тому в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Проте, дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивачем допущені помилки при визначенні початку періоду нарахування пені на заборгованість за рахунком за спожиту теплову енергію за лютий 2016 року, зокрема не враховано, що строк оплати вказаного рахунку припадають на вихідний день, а саме 19.03.2016 року. Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок пені за допомогою програми «Законодавство» за рахунками за спожиту теплову енергію, в яких допущені помилки.

Пеня за рахунком за спожиту теплову енергію № 200768 від 29.02.2016 року за лютий 2016 року розрахована судом наступним чином:

- строк оплати за рахунком настав 19.03.2016 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 21.03.2016 року, прострочка виникла з 22.03.2016 року, за період з 22.03.2016 року по 21.09.2016 року (183 дні прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 118849,42 грн. пеня складає 21191,57 грн.

Розрахунок пені за рахунками № 200768 від 31.12.2015 року, 31.01.2016 року, 31.03.2016 року, 30.04.2016 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума пені за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 97412,05 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» пені підлягають задоволенню частково в сумі 97412,05 грн.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобовязань з оплати спожитої теплової енергії, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 20.12.2014 року по 30.11.2016 року в сумі 46506,08 грн. та інфляційні втрати за загальний період з січня 2015 року по жовтень 2016 року в сумі 248097,53 грн.

Разом з тим, в розрахунку трьох процентів річних позивачем також допущені помилки при розрахунках сум та при визначенні початку періоду нарахування трьох процентів річних на заборгованість за рахунками за спожиту теплову енергію за березень 2015 року, листопад 2015 року та за лютий 2016 року, зокрема не враховано, що строки оплати вказаних рахунків припадають на вихідні дні, а саме 19.04.2015 року, 19.12.2015 року та 19.03.2016 року відповідно. Відтак, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми «Законодавство» за рахунками, в яких допущені помилки.

Три проценти річних розраховані судом наступним чином:

1) на заборгованість за рахунком № 200768 від 31.12.2014 року за грудень 2014 року, з урахуванням перерахунку за актом приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2015 року, за період з 20.01.2015 року по 30.11.2016 року від суми 110679,00 грн. три проценти річних складають 6186,67 грн.;

2) на заборгованість за рахунком № 200768 від 31.01.2015 року за січень 2015 року, за період з 20.02.2015 року по 30.11.2016 року від суми 138182,53 грн. три проценти річних складають 7371,96 грн.;

3) на заборгованість за рахунком № 200768 від 28.02.2015 року за лютий 2015 року, за період з 20.03.2015 року по 30.11.2016 року від суми 117711,65 грн. три проценти річних складають 6008,95 грн.;

4) на заборгованість за рахунком № 200768 від 31.03.2015 за березень 2015 року, строк оплати якої настав 19.04.2015 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 20.04.2015 року, прострочка виникла з 21.04.2015 року,

- за період з 21.04.2015 року по 30.11.2016 року (590 днів прострочення) від суми 127775,64 грн. три проценти річних складають 6186,63 грн.;

5) на заборгованість за рахунком № 200768 від 30.04.2015 року за квітня 2015 року, за період з 20.05.2015 року по 30.11.2016 року від суми 59830,07 грн. три проценти річних складають 2754,24 грн.;

6) на заборгованість за рахунком № 200768 від 30.11.2015 року за листопад 2015 року, строк оплати якої настав 19.12.2015 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 21.12.2015 року, прострочка виникла з 22.12.2015 року,

- за період з 22.12.2015 року по 30.11.2016 року (345 днів прострочення) від суми 88784,40 грн. три проценти річних складають 2510,91 грн.;

7) на заборгованість за рахунком № 200768 від 29.02.2016 року за лютий 2016 року, строк оплати якої настав 19.03.2016 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 21.03.2016 року, прострочка виникла з 22.03.2016 року,

- за період з 22.03.2016 року по 30.11.2016 року (254 дні прострочення) від суми 118849,42 грн. три проценти річних складають 2474,41 грн.

Розрахунок трьох процентів річних за рахунками № 200768 від 31.12.2014 року, 31.10.2015 року, 31.12.2015 року, 31.01.2016 року, 31.03.2016 року, 30.04.2016 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Щодо нарахованих трьох процентів річних за актом приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2015 року, яким донараховано теплову енергію за листопад 2014 року в сумі 34130,18грн. слід зазначити, що договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №200768 від 01.09.2007 року не передбачено умов щодо підписання актів приймання-передачі стосовно додаткових донарахувань за період за який розмір спожитої теплової енергії вже був узгоджений сторонами.

Отже, відповідач станом на час підписання сторонами акту приймання-передачі від 31.11.2014 року не міг знати остаточні узгоджені (донараховані) суми для розрахунку і сплатити їх до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (тобто до 20.12.2014 року), які стали йому відомі лише із підписанням додаткового акту, тобто 31.01.2015 року.

Відтак починаючи з моменту підписання акту приймання-передачі теплової енергії донарахованої теплової енергії за листопад 2014 року в сумі 34130,18грн. 31.01.2015 року, у відповідача виникає відповідне зобовязання відносно оплати, яка донарахована внаслідок підписання додаткового акту приймання-передачі, момент прострочення якого, встановлюється виходячи з положень ч.2 ст.530 ЦК України.

Відтак, першим днем прострочення платежу за актом приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2015 року, яким донараховано за листопад 2014 року грошові кошти у сумі 34130,18грн. є 08.02.2015 року, а період нарахування трьох процентів річних відповідно становить з 08.02.2015 року по 30.11.2016 року (661 день прострочення). Таким чином, три проценти річних від суми 34130,18 грн. складають 1851,68 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 45421,20 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 45421,20 грн.

Оскільки мало місце прострочення оплати відповідачем за спожиту теплову енергію, а наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за загальний період з січня 2015 року по жовтень 2016 року здійснений у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних в сумі 248097,53 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобовязання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобовязання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у звязку з допущеними в ньому помилками судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми інфляційних витрат за допомогою програми «Законодавство», зокрема:

1) за актом приймання-передачі від 30.11.2015 року на суму 88784,40 грн., строк оплати якого настав 19.12.2015 року, прострочка виникла з 22.12.2015 року, за період з січня 2016 року по жовтня 2016 року від суми боргу 88784,40 грн. інфляційні витрати складають 8337,03 грн.;

2) за актом приймання-передачі від 29.02.2016 року на суму 118849,42 грн., строк оплати якого настав 19.03.2016 року, прострочка виникла з 22.03.2016 року, за період з квітня 2016 року по жовтень 2016 року від суми боргу 118849,42 грн. інфляційні витрати складають 9237,14 грн.

Розрахунок інфляційних витрат за актами приймання-передачі від 31.12.2014 року, 31.01.2015 року, 28.02.2015 року, 31.03.2015 року, 30.04.2015 року, 31.10.2015 року, 31.12.2015 року, 31.01.2016 року, 31.03.2016 року, 30.04.2016 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Щодо нарахованих інфляційних витрат за актом приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2015 року, яким донараховано теплову енергію за листопад 2014 року в сумі 34130,18грн. слід зазначити, що сума інфляційних витрат у розмірі 17918,34грн. фактично розрахована позивачем за період з лютого 2015 року по жовтень 2016 року.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума інфляційних витрат за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить становить 248055,71 грн.

За таких обставин, позовні Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 248055,71 грн.

Розглянувши клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду строком на 24 місяці, суд дійшов висновку про його часткове задоволення з наступних підстав.

Статтею 121 ГПК України визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Законодавець встановлює, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з п. 7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду обґрунтоване наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить тяжкий фінансово-економічний стан, який обумовлений низькою платоспроможністю споживачів послуг ВАТ «Запоріжжяобленерго», встановленням НКРЕКП нульового нормативу відрахування коштів на поточний рахунок ВАТ «Запоріжжяобленерго», наявність значної дебіторської заборгованості споживачів перед підприємством та збитків, загрозу банкрутства, наявність податкового боргу, накладення арешту на рахунки підприємства постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 50684873 від 28.12.2016 року, відсутність коштів на банківських рахунках, наявність інфляційних процесів в економіці.

Вказані обставини боржник вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати рішення у спосіб та порядок визначені судом, а тому просить задовольнити його клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду.

На підтвердження викладених обставин відповідач надав наступні документи: Звіти про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2016 року та за січень-листопад 2016 року, довідку № 005-003/18844 від 12.12.2016 року нормативних відрахувань для ВАТ «Запоріжжяобленерго» у 2015 та 2016 роках з посиланням на постанови НКРЕ про алгоритм перерахування коштів, постанову про арешт коштів боржника ВП № 50684873 від 28.12.2016 року, довідку № 005-09/17312 від 14.11.2016 року щодо заборгованості ВАТ «Запоріжжяобленерго» перед ДП «Енергоринок» за куповану електроенергію на 01.11.2016 року, довідку № 005-003/17299 від 14.11.2016 року про кредиторську заборгованість станом на 30.09.2016 року, довідку № 005-003/17289 від 14.11.2016 року про кредиторську заборгованість перед ДП «Енергоринок» за 2015-2016 роки, довідку № 005-09/218 від 24.10.2016 року, довідки про залишки коштів на поточних рахунках № 003-09/5-1 від 12.01.2017 року, № 003-09/5-2 від 12.01.2017 року, № 003-09/5-3 від 12.01.2017 року, № 003-09/5-4 від 12.01.2017 року, № 003-09/5-5 від 12.01.2017 року, № 003-09/5-6 від 12.01.2017 року, № 003-09/5-7 від 12.01.2017 року, № 003-09/5-8 від 12.01.2017 року, довідку № 007-33/30 від 16.01.2017 року про дебіторську заборгованість, довідку № 005-09/17298 від 14.11.2016 року про податковий борг, довідку № 003-09/4 від 12.01.2017 року щодо заборгованості по заробітній платі.

Із звіту про фінансові результати за січень-листопад 2016 року вбачається, що ВАТ «Запоріжжяобленерго» за звітний період має збиток, який становить 2787000,00 грн., а прибуток відсутній. Разом з тим товариство за звітний період має валовий збиток в сумі 4072000,00 грн.

Таким чином, фінансово-економічний стан відповідача є складним. Разом з тим, судом враховано, що одночасне і повне виконання рішення суду в даній справі може призвести до збільшення заборгованості зі сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету, заробітної плати, і як наслідок припинення господарської діяльності боржника.

Разом з тим з довідок ВАТ «Запоріжжяобленерго» вбачається, що залишок коштів на його поточних рахунках, відкритих в Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» станом на 12.01.2017 року складає 4742,88 грн., на рахунках, відкритих в ПАТ «Кристалбанк» складає 145109,28 грн., на рахунках, відкритих в АТ «Таскомбанк» складає 7152952,15 грн., на рахунках, відкритих в ПАТ АБ «Укргазбанк» складає 2,93 грн., на рахунках, відкритих в ПУАТ «УкрСиббанк» складає 1101,58 грн., на рахунках, відкритих в ПАТ «Акцент-банк» складає 68379,08 грн., на рахунках, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» складає 425698,42 грн., на рахунках, відкритих в ЗОД «Райффайзен банк ОСОБА_1» складає 0,00 грн.

Поряд з цим судом враховано, що в рамках виконавчого провадження ВП № 50684873 постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.12.2016 року накладено арешт на кошти ВАТ «Запоріжжяобленерго», що містяться на всіх рахунках в наступних банківських установах: Філія «Запорізьке регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк», ПУАТ «УкрСиббанк», ПАТ АБ «Укргазбанк», ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_1», Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ПАТ «Акцент-банк» у межах суми 31914916,27 грн.

Відтак, задоволення заяви відповідача у повному обсязі, з огляду на ступінь його вини у виникненні спору, призвело б до непропорційного порушення балансу майнових інтересів позивача, у зв'язку з чим суд, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, з метою створення належних умов для виконання рішення суду, з огляду на необхідність збереження можливості відповідача продовжувати здійснення господарської діяльності.

Отже, враховуючи складний фінансовий стан боржника, суд дійшов висновку про можливість надання розстрочки виконання рішення в даній справі строком 6 (шість) місяців.

При цьому, враховано, що розстрочка виконання рішення в даній справі саме шість місяців не порушить баланс інтересів сторін, а саме досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора, сприятиме як можливості продовження господарської діяльності боржника, і зробить реальною можливість отримання стягувачем стягнутих за рішенням суду коштів.

Суд наголошує на тому, що надання розстрочки не звільняє від виконання судового рішення і спрямовано на зменшення негативних наслідків для боржника при одночасному досягненні інтересу для кредитора, оскільки сприяє в повному обсязі виконанню судового рішення.

За такими обставинами, клопотання відповідача підлягає задоволенню частково, а тому слід надати Відкритому акціонерному товариству «Запоріжжяобленерго» розстрочку виконання рішення суду у справі № 908/3323/16 від 02.02.2017 року щодо стягнення з нього основного боргу в суму 1238976,14грн, пені в сумі 97412,05 грн., трьох процентів річних в сумі 45421,20 грн. та інфляційних витрат в сумі 248055,71 грн., на 6 (шість) місяців рівними частинами шляхом сплати:

- суми 271644,19 грн. у строк до 02.03.2017 року,

- суми 271644,19 грн. у строк до 02.04.2017 року,

- суми 271644,18 грн. у строк до 02.05.2017 року,

- суми 271644,18грн. у строк до 02.06.2017 року,

- суми 271644,18грн. у строк до 02.07.2017 року,

- суми 271644,18грн. у строк до 02.08.2017 року.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Разом з тим, при зверненні із позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 24605,64 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 11096 від 16.08.2016 року та № 15343 від 24.11.2016 року.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» в редакції що діяла на час звернення позивача із позовом до суду 12.12.2016 року, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати; за подання позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», мінімальна заробітна плата у 2016 році з 01 січня встановлена у розмірі 1378,00 грн., від розміру якої й справляється судовий збір.

Так, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію в сумі 1238976,14 грн., пені в сумі 97600,40 грн., трьох процентів річних в сумі 46506,08 грн. та інфляційних втрат в сумі 248097,53 грн., що у сумі складає 1631180,15 грн. Відповідно 1,5 відсотки ціни позову складають 24467,70грн.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з позовом був переплачений судовий збір на користь державного бюджету в сумі 137,94 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судовий збір в сумі 137,94 грн., сплачений Концерном «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району згідно платіжного доручення № 15343 від 24.11.2016 року підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у звязку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У судовому засіданні, яке відбулося 02.02.2017 року, згідно частини 2 статті 85 Господарського процесуального кодексу України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 25 Закону України Про теплопостачання, ст. ст. 24, 25, 26, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 55, 193, 230, 231, 232 ГК України, ст. ст. 254, 530, 599, 611, 625, 629, 655, 692, 714 ЦК України, ст. ст. 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», 60035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, , на користь:

- Концерну «Міські теплові мережі», 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, , в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району, 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2а, на п/р зі спеціальним режимом використання № 2813, № 1951 у Філії-Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957, основний борг в сумі 1238976 (один мільйон двісті тридцять вісім тисяч девятсот сімдесят шість) грн. 14 коп., пеню в сумі 97412 (девяносто сім тисяч чотириста дванадцять) грн. 05 коп., три проценти річних в сумі 45421,20 (сорок пять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 20 коп., інфляційні витрати в сумі 248055 (двісті сорок вісі тисяч пятдесят пять ) грн. 71 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 24447 (двадцять чотири тисячі сорок сім) грн. 97 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» щодо стягнення пені в сумі 188,35 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 1084,88 грн. відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 41,02 грн. відмовити.

6. Розстрочити виконання рішення суду від 02.02.2017 року у справі № 908/3323/16 в частині стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, , на користь Концерну «Міські теплові мережі», 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, , в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району, 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2а, на п/р зі спеціальним режимом використання № 2813, № 1951 у Філії-Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, основний борг в сумі 1238976 (один мільйон двісті тридцять вісім тисяч девятсот сімдесят шість) грн. 14 коп., пеню в сумі 97412 (девяносто сім тисяч чотириста дванадцять) грн. 05 коп., три проценти річних в сумі 45421,20 (сорок пять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 20 коп., інфляційні витрати в сумі 248055 (двісті сорок вісі тисяч пятдесят пять ) грн. 71 коп., на 6 (шість) місяці рівними частинами шляхом сплати:

- суми 271644,19 грн. у строк до 02.03.2017 року,

- суми 271644,19 грн. у строк до 02.04.2017 року,

- суми 271644,18 грн. у строк до 02.05.2017 року,

- суми 271644,18грн. у строк до 02.06.2017 року,

- суми 271644,18грн. у строк до 02.07.2017 року,

- суми 271644,18грн. у строк до 02.08.2017 року.

7. Повернути Концерну «Міські теплові мережі», 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, , на п/р зі спеціальним режимом використання № 1951 у Філії-Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957, в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району, 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2а, з Державного бюджету України, одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), 22030001, банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , рахунок № 3007, судовий збір в сумі 137 (сто тридцять сім) грн. 94 коп., сплачений згідно платіжного доручення № 15343 від 24.11.2016 року, про що винести відповідну ухвалу.

Повне рішення складено 07.02.2017 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.