ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Справа № 917/2243/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.

при секретарі Курченко В.А.

представники сторін не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад" (вх. №3304 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.2016р. у справі № 917/2243/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад", с. Розсошенці

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача : Приватне підприємство "Ювента", м. Полтава,

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Яковлівська", с. Яковлівка, Приватне підприємство "Ісіда-Д", с. Водяна Балка,

Приватне підприємство "Дорада", м. Полтава,

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фіорентіна Імпекс", м. Полтава, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ювента Агро", с. Терешки

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", м. Київ

про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.06.2016р. у справі №917/2243/15 (суддя Кульбако М.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.2016р. у справі №917/2243/15 та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм Цивільного та Господарського кодексів України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2016р. прийнято до провадження та призначено її розгляд на 26.01.2017р.

19.01.2017р. від ПАТ "Банк "Київська Русь" електронною поштою (вх. №88) до Харківського апеляційного господарського суду надійшло клопотанням про участь представника відповідача у судовому засіданні призначеному на 26.01.2017р. о 10:00 год. в режимі відеоконференції в Подільському районному суді м. Києва (вх.№566).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.01.2017р. задоволено клопотання ПАТ "Банк "Київська Русь" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке відбудеться 26.01.2017р. о 10:00 год. Доручено Подільському районному суду м. Києва (04071, м. Київ, вул. Хорива, 21) забезпечити проведення відеоконференції у справі № 917/2243/15, розгляд якої відбудеться 26.01.2017р. о 10:00 год. в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в залі судового засідання №131.

25.01.2017р. від апелянта електронною поштою (вх.№125) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням представника до м. Києва (вх.№820).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.01.2017р. розгляд справи відкладено на 07.02.2017р. Залучено ПП "Ювента", ТОВ "Агрофірма "Яковлівська", ПП "Ісіда-Д", ПП "Дорада", ТОВ "Фіорентіна Імпекс", ТОВ "Ювента Агро" до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

У судове засідання учасники процесу не зявились.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

ТОВ "Полтава-Сад" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь", в якому просило визнати недійсним кредитний договір на відкриття відновлювальної кредитної лінії №№85583-89 від 26.12.2012р. підписаний між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Полтава-Сад" з тих підстав, що при підписанні кредитного договору сторони не погодили таку істотну умову, як строк дії договору; у позивача відсутні відомості про уповноваження учасниками (засновниками) згідно статуту ТОВ «Полтава - Сад» його директора на підписання вказаного кредитного договору, а також, директор ТОВ "Полтава-Сад" не підписував спірний кредитний договір.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач звернувся з клопотанням про залучення третіх осіб (поручителів за оспорюваним кредитним договором, який було укладено між кредитором та боржником), яке не було задоволено.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно положень п. 3 ч. 3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі

Враховуючи, що суд першої інстанції необґрунтовано не залучив ПП "Ювента", ТОВ "Агрофірма "Яковлівська", ПП "Ісіда-Д", ПП "Дорада", ТОВ "Фіорентіна Імпекс", ТОВ "Ювента Агро" до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та прийняв рішення, яке вплинуло на права та обовязки осіб, які не були залучені до участі у справі, рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.2016р. у справі №917/2243/15 підлягає скасуванню.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів апеляційного господарського суду приймає нове рішення про відмову у задоволенні позову враховуючи наступне.

26.12.2012р. між ПАТ "Банк "Київська Русь" (далі банк) та ТОВ "Полтава Сад" (далі позичальник) укладено кредитний договір №85583-89 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобовязується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах визначених цим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі; ліміт кредитної лінії 250000, 00 Євро.

Згідно п. 10.1 договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє по дату повного виконання сторонами зобовязань за договором.

25.12.2013р. між ПАТ "Банк "Київська Русь" (далі банк) та ТОВ "Полтава Сад" (далі позичальник) укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №85583-89 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 26.12.2012р., яким сторони внесли зміни до п.1.1 договору та встановили термін повернення кредиту 15.08.2014р. Кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Останню частину кредиту позичальник може отримати не пізніше14.08.2014р.

Повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка (п 4.1 договору про внесення змін від 25.12.2013р.).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, позивач, звертаючись з позовом зазначає, враховуючи, що сторони оспорюваного договору не погодили його істотні умови строку дії договору, то вказаний договір суперечить ст.ст. 180 ГК України, 638 ЦК України, а тому відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013р. правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7-1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами частини 3 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся); якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Таким чином, непогодження сторонами істотних умов договору може бути лише підставою для визнання договору неукладеним.

Визнання договору неукладеним може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання сторонами; якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

В матеріалах справи містяться копії меморіальних ордерів та виписки по особовим рахункам які підтверджують факт здійснення відповідачем дій щодо виконання спірного договору про надання позивачу кредиту. Також, із зазначених виписок по особовим рахункам вбачається, що позивачем здійснювались дії щодо часткового погашення кредиту.

Окрім того, як вже зазначалось пунктом 1.1.2 договору про внесення змін до кредитного договору сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту 15.08.2014 року, а в пункті 1.2. - що кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Останню частину кредиту позичальник може отримати не пізніше 14.08.2014 року. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка (п 4.1 договору про внесення змін від 25.12.2013р.).

Отже, у даному кредитному договорі, встановлено строки його виконання сторонами - банк зобовязаний видати грошові кошти, а позичальник зобов'язаний повернути їх у встановлений строк.

Твердження позивача, що п. 10.1. кредитного договору не встановлює строку дії договору, оскільки він діє по дату виконання сторонами своїх зобов'язань, є безпідставними. Даний пункт встановлює взаємний обов'язок для сторін, щодо виконання умов договору та у випадку виникнення порушень - право пред'явлення вимоги.

Враховуючи викладене, кредитний договір №85583-89 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 26.12.2012р. між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Полтава Сад" укладений з дотримання вимог чинного законодавства України, зокрема, щодо наявності у кредитному договорі усіх істотних умов.

Щодо посилань позивача на те, що у нього відсутні відомості про уповноваження учасниками (засновниками) директора ТОВ "Полтава Сад" на підписання вказаного кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно п. 9.10 Статуту позивача, виконавчим органом товариства є одноособовий орган - директор, призначений зборами учасників.

Пунктом 9.14 Статуту передбачено, що директор товариства має право без доручення діяти від імені товариства, представляти його в усіх державних органах, на підприємствах, в організаціях на Україні та за кордоном; здійснювати угоди ті інші юридичні акти.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Полтава Сад", оформленим протоколом №24 від 30.03.2007р., призначено директором ТОВ "Полтава Сад" Штанька Дмитра Віталійовича.

25.12.2012р. на загальних зборах ТОВ "Полтава Сад" прийнято рішення отримати в ПАТ "Банк "Київська Русь" кредитні кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі у розмірі 250000,00 Євро строком на 12 місяців зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами та укласти з ПАТ "Банк "Київська Русь" відповідний кредитний договір, можливі додаткові договори, договори про внесення змін та доповнень на визначених банком умовах (протокол загальних зборів учасників ТОВ "Полтава Сад" №17 від 25.12.2012р).

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №85583 - 89 від 26.12.2012р. на відкриття відновлювальної кредитної лінії та договір про внесення змін до цього договору від 25.12.2013р. підписано директором ТОВ "Полтава Сад" ОСОБА_1

В свою чергу, згідно матеріалів справи, позивач посилався на те, що директор ОСОБА_1 спірний договір не підписував, у звязку з чим господарським судом Полтавської області було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №2911/2912 від 23.05.2016 року підписи від імені ОСОБА_1 у кредитному договорі №85583-89 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 26.12.2012 року виконані за допомогою пасти (паст) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_1

Крім того, відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вже зазначалось, позивачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про схвалення правочину.

Виходячи зі змісту ст. ст. 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює обставини справи у відповідності до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та приймає рішення за результатами оцінки всіх доказів, які були визнані судом як належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.2016р. у справі № 917/2243/15 з підстав порушення процесуальних норм, та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.2016р. у справі №917/2243/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст постанови складено 13.02.17р.

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.