донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

07.02.2017р. справа №913/899/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (за довіреністю №3 від 17.01.2017р.), ОСОБА_6 (за довіреністю №4 від 17.01.2017р.);
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації, м. Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від17.10.2016р. (повний текст підписано 21.10.2016р.)
по справі№913/899/16 (суддя Корнієнко В.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Телеоптик», м. Київ
до Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації, м. Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 3486393,84грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеоптик», м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації, м. Сєвєродонецьк Луганської області (Відповідач) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товару за бюджетні кошти №09/2012 від 30.08.2012р. в розмірі 3486393,84грн., з яких основної заборгованості за договором в розмірі 1748000,00грн., 3% річних в розмірі 191227,05грн. та інфляційних втрат в розмірі 1547166,79грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 17.10.2016р. (повний текст підписано 21.10.2016р.) у справі №913/899/16 позовні вимоги були задоволені в повному обсязі з мотивів доведення матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем свого грошового зобовязання за договором про закупівлю товару за бюджетні кошти від №09/2012 від 30.08.2012р.

Департамент охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Луганської області від 17.10.2016р. у справі №913/899/16 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову повністю.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає:

- неврахування судом закінчення перебігу строку позовної давності з основної вимоги та з нарахованих на неї сум 3% річних та інфляційних втрат;

- помилковість застосування положень ст.625 Цивільного кодексу України в частині стягнення процентів в якості плати за користування чужими грошовими коштами;

- не прийняття до уваги судом факту відсутності розрахунку ціни позову та відсутності вказівки на посадову особу, яка здійснила розрахунок суми заборгованості, а також залучення до матеріалів справи неоформлених належним чином матеріалів проведення конкурсних торгів у 2012р.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Зубченко І.В., судді Колядко Т.М., Марченко О.А.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.2017р. було порушено апеляційне провадження у справі №913/899/16 із призначенням розгляду скарги на 24.01.2017р. об 12.10год.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Зубченко І.В. у відпустці з 23.01.2017р., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2017р., відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл справи №913/899/16, яким змінено склад колегії суддів для розгляду цієї справи на: головуючий (суддя-доповідач) - Попков Д.О., судді Радіонова О.О. та Татенко В.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. розгляд справи було відкладено на 07.02.2017р. об 14.40.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 07.02.2017р., попри належне повідомлення, вдруге не зявився, надавши через канцелярію суду заяви про застосування строку позовної давності, що сплив 02.01.2016р., та проведення засідання без участі свого представника.

Представник Позивача у судовому засідання 07.02.2017р. підтримав заперечення проти апеляційної скарги, викладені у наданому відзиві (а.с.а.с.231, 232) та подане клопотання про вжиття забезпечувальних заходів (а.с.а.с.238-241).

Колегія суддів, враховуючи належну обізнаність Скаржника про судовий розгляд, доведення ним своєї позиції до відома суду у письмовому вигляді, не визнання явку його представника обовязковою і прохання здійснювати розгляд без його участі, дійшла висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними матеріалами, яких цілком достатньо для належної оцінки розглядуваних правовідносин.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 30.08.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Телеоптик» (Учасник) та Головним управлінням охорони та здоровя Луганської обласної державної адміністрації (Замовник) було укладено договір про закупівлю товарів за бюджетні кошти №09/2012 (Договір а.с.а.с.13-17 т.1), відповідно до п.1.1 якого, Учасник зобовязується поставити Замовнику товар, а саме:33.10.1 Устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне (2 лота 2 найменування), а Замовник зобовязується здійснити отримання та приймання поставленого товару від учасника відповідно до умов розділу 3 договору та сплатити Учаснику вартість товару в обсязі, номенклатурі та за цінами згідно специфікації (додаток №1), що є невідємною частиною цього договору.

Означений договір було укладено за результатами проведеного згідно ДКТ (а.с.а.с.62-85) конкурсу, переможцем якого було визнано Позивача (а.с.а.с.57-61). Наразі, доказів визнання недійсними чи оскарження вказаних результатів конкурсу або укладеного за його результатами договору матеріали справи не містять.

Сторонами було підписано специфікацію №1 до договору (а.с.18 т.1), відповідно якої предметом поставки є рентгенівський апарат 3 робочих місця (телекерований стіл-штатив) Комплекс рентгенівський діагностичний цифровий КРДЦ-00-Альфа, виробник Товариство з обмеженою діяльністю «Телеоптик», в кількості 5шт., загальною вартістю 8740000,00грн.

Відповідно до п.2.1 укладеного договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 28.11.2012р. (а.с.а.с.24,25 т.1) Учасник повинен поставити Замовнику товари, якість яких відповідає умовам, встановленим чинним законодавством України у термін до 25.12.2012р., згідно листа головного лікаря Луганської області клінічної лікарні від 29.10.2012р. №01-08/733.

В свою чергу, розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати, яка здійснюється на підставі Постанови Кабінету Міністра України «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» від 09.10.2006р. №1404, у термін 20.12.2012р. в розмірі 100 відсотків вартості 8740000,00грн. без ПДВ.

17.12.2012р. та 21.12.2012р. на виконання положень договору, Позивачем було поставлено у власність Відповідача весь товар, що вбачається з видаткових накладних №31,32 (а.с.а.с.27,29 т.1). Означений товар було прийнято представником Відповідача ОСОБА_7 (на підставі довіреностей №105 від 20.12.2012р. та №97 від 17.12.2012р. (а.с.а.с.31,32 т.1) без зауважень та заперечень.

В свою чергу, на виконання п.6.3.4. договору, Замовник виконав пусконалагоджувальні роботи, ввів комплекси в експлуатацію та провів навчання медичного і технічного персоналу щодо роботи з комплексами, що підтверджується актом здачі-приймання робіт від 20.06.2013р. (а.с.33 т.1), який підписано повноважними представниками сторін за договором та скріплено печатками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2012р. та 18.10.2012р. Відповідач частково оплатив вартість отриманого товару (вартість трьох рентгенівських комплексів) на загальну суму 5244000,00грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку Позивача (а.с.а.с.34,35 т.1).

Між тим, у звязку з ненадходженням в повному обсязі фінансування на оплату медичного обладнання, Відповідачем було повернуто один рентгенівський комплекс вартістю 1748000,00грн., що підтверджується наказом Відповідача від 04.03.2013р. №162 (а.с.39 т.1), накладною від 05.03.2013р. (а.с.36 т.1) та актом приймання-передачі від 05.03.2013р. (а.с.а.с.37-38 т.1).

При цьому, враховуючи несплачену заборгованість за одиницю поставленого товару, Позивачем на адресу Відповідача було направлено листа за вих.№35 від 20.04.2016р. з вимогою оплатити одну одиницю поставленого товару в сумі 1748000,00грн. (а.с.а.с.43-45 т.1).

Відповідачем, в свою чергу, у відповідь було направлено листа №3/07-1924с від 08.07.2016р. (а.с.46 т.1), в якому останній повідомив про направлення листа до МОЗ України щодо необхідності погашення простроченої кредиторської заборгованості.

Між тим, враховуючи несплату Відповідачем суми заборгованості за договором про закупівлю товарів за бюджетні кошти №09/2012 в сумі 1748000,00грн., Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення означеної суми заборгованості, нарахувавши на неї 3% річних та інфляційну індексацію. 17.10.2016р. Позивачем до суду було надано клопотання про забезпечення позову (а.с.а.с.144,145 т.1) шляхом накладення арешту на грошові кошти Відповідача в сумі 3486443,84грн. Означене клопотання було обґрунтоване розміщенням на сайті державних закупівель відкритих торгів UA-2016-09-20-001651-c предметом яких є закупівля 2-х рентгенівських діагностичних цифрових комплексів загальною вартістю 23500000,00грн.(а.с.а.с.146-148 т.1). Позивач також зазначив, що у нього є підстави вважати, що проведення торгів та сплата вказаної суми ускладнить виконання рішення суду та унеможливить його виконання у 2016 році, що завдасть йому збитків. Проте у задоволенні означеного клопотання судом було відмовлено через недостатню обґрунтованість

Втім, Господарський суд Луганської області, враховуючи доведеність матеріалами справи факту невиконання Відповідачем свого грошового зобовязання, своїм рішенням позовні вимоги задовольнив в повному обсязі, стягнувши з останнього суму основна заборгованість за договором в сумі 1748000,00грн., 3% річних в сумі 191227,05грн. та інфляційних втрат в сумі 1547166,79грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір про закупівлю товарів за бюджетні кошти №09/2012 30.08.2012р. є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1ст.691 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу. Означений обов'язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки. Наразі, отримання цих коштів в межах таких зобов'язань і є приналежним і захищуваним у розглядуваній справі у розумінні ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України правом Позивача, примушення Відповідача до виконання обов'язку, щодо якого - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого з боку останнього.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, Відповідач не мав правових підстав ухилятись від виконання грошового зобовязання з оплати не пізніше 20.12.2012р. (за змістом п.4.4. договору в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2012р. а.с.а.с.24, 25).

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Наразі, будь-яких доказів повної сплати стягуваної заборгованості чи припинення відповідних зобовязань іншим передбаченим законом способом, Відповідачем всупереч ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до справи не надано і за змістом апеляційної скарги не вбачається, що дозволяє стверджувати про наявність порушення з боку Відповідача грошового зобовязання у розуміння ст.610 Цивільного кодексу України та вважати самого Відповідача таким, що його прострочив з 21.12.2012р. за змістом ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Таким чином, сума основної заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх грошових зобовязань з оплати поставленого товару за договором про закупівлю товарів за бюджетні кошти №09/2012 30.08.2012р. в сумі 1748000,00грн., цілком правомірно стягнута місцевим судом.

В свою чергу, подана Відповідачем до апеляційного суду заява від 24.01.2017р. про застосування строків позовної давності (а.с.245 т.1) не підлягає розгляду в світлі ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України, враховуючи що остання (позовна давність) застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи, що означене клопотання було заявлено Відповідачем лише під час апеляційного перегляду справи, судова колегія приходить до висновку, що обставини дотримання строку позовної давності та наявності/відсутності поважних причин для захисту права у разі пропуску таких строків не можуть досліджуватись, якщо відповідної заяви не було здійснено Відповідачем впродовж періоду розгляду справи місцевим судом, що цілком узгоджується з приписами п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», адже Відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи у суді першої інстанції і ним подавалися заперечення проти позовних вимог (а.с.а.с.98 -101) без аргументів щодо строків позовної давності.

Відповідно до ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та інфляційної індексації.

В свою чергу, доводи Скаржника з приводу неправомірності стягнення з нього сум 3% річних, відхиляються судовою колегію, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тоді як відсотки, зазначені у ст.536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми.

Таким чином, перевіривши розрахунки позовних вимог, які були надані Позивачем на підтвердження права вимоги (а.с.а.с.50-52 т.1) та розрахунки суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність стягнення з Відповідача 3% річних у сумі 191277,05грн, нарахованих на суму заборгованості за період з 20.12.2012р. по 12.08.2016р. та інфляційних втрат у сумі 1547166,79грн., нарахованих за період січень 2012р. по липень 2016р.

Доводи Скаржника щодо відсутності підпису уповноваженої особи Позивача на розрахунку суми позовних вимог та з приводу залучення до матеріалів справи неоформлених належним чином матеріалів проведення конкурсних торгів у 2012р., відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки не впливають на правильність встановлення судом обставин справи та прийняття оскаржуваного рішення, а також не є підставою для його скасування у розумінні ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія дійшла висновку про відхилення поданого на стадії апеляційного перегляду справи клопотання Позивача про вжиття заходів до забезпечення позову (а.с.а.с.238-241) шляхом накладання арешту на грошові кошти в сумі 3486443,84грн., оскільки заявником не доведено належними засобами доказування наявності фактичних обставин, які б ймовірно утруднили або зробило б неможливим виконання рішення суду, що цілком узгоджується з Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову». Дійсно, проведення Відповідачем інших закупівель не може ототожнюватися із доказами утруднення ймовірності виконання рішення в межах цієї справи, що є умовою застосування забезпечувальних заходів за змістом ст.66 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Позивачем до клопотання було надано квитанцію про доплату судового збору в розмірі 75,00грн. (а.с.242 т.1), з посиланням на квитанцію подану разом з подібним клопотанням до суду першої інстанції в розмірі 725,00грн. (а.с.153 т.1), у задоволені якого місцевим судом було відмовлено через його необґрунтованість. Втім, таке зарахування судового збору, витрати зі сплати якого віднесено на Позивачем через відхилення відповідного клопотання місцевим судом, до іншого клопотання про забезпечення позову діючим законодавством не передбачено, , що свідчить про його несплат у в світлі ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (яка встановлює ставку судового збору за подання подібної заяви - 0,5 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 800,00грн)

Враховуючи наведене, а також те, що будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, апеляційна скарга Відповідача залишається без задоволення, а переглядуване рішення - без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації, витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації, м. Сєвєродонецьк Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 17.10.2016р. (повний текст підписано 21.10.2016р.) у справі №913/899/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 17.10.2016р. (повний текст підписано 21.10.2016р.) у справі №913/899/16 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О.Попков

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1-2 - сторонам, 3-у справу, 4 - ДАГС, 5 - ГСЛО