КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Справа№ 908/1888/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Власова Ю.Л.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Черкашин І.І. - представник, дов. б/н від 27.01.2017;

від відповідачів: 1. Костюченко А.Ю. - представник, дов. № 73 від 11.08.2016;

2. не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Датаікс"

на рішення господарського суду міста Києва від 25.10.2016

у справі № 908/1888/16 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Датаікс"

до 1 Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Хрещатик" в особі Запорізької філії (Запорізьке регіональне відділення) Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Хрещатик"

2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Хрещатик"

про зобов'язання виконати платіжні доручення та стягнення пені

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Датаікс" з позовом до Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Хрещатик" в особі Запорізької філії та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Хрещатик" з позовом про зобов'язання відповідачів виконати платіжні доручення позивача з такими реквізитами: - платіжне доручення № 75 від 04.04.2016 на суму 6 358,00 грн.; - платіжне доручення № 76 від 04.04.2016 на суму 5 202,00 грн.; - платіжне доручення № 78 від 04.04.2016 на суму 433,50 грн.; - платіжне доручення № 68 від 01.04.2016 на суму 26 200,00 грн.; - платіжне доручення № 69 від 01.04.2016 на суму 65 700,00 грн.; - платіжне доручення № 70 від 01.04.2016 на суму 45 500,00 грн.; - платіжне доручення № 71 від 01.04.2016 на суму 4 264,99 грн.; - платіжне доручення № 73 від 01.04.2016 на суму 50 000,00 грн.; - платіжне доручення № 74 від 01.04.2016 на суму 20 000,00 грн. та стягнення з відповідачів на користь позивача пені за порушення строків виконання доручення клієнта в розмірі 15 172,80 грн.

Ухвалою від 12.09.2016 господарський суд Запорізької області направив матеріали справи № 908/1888/16 за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Рішенням від 25.10.2016 господарський суд міста Києва у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Датаікс" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк для подачі апеляційної скарги, рішення господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі № 908/1888/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2016 ТОВ „Датаікс" було відновлено строк на апеляційне оскарження рішення, апеляційну скаргу прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги у справі № 908/1888/16 призначено на 20.12.2016 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 розгляд апеляційної скарги у справі № 908/1888/16 відкладено на 16.01.2017.

У зв'язку з перебуванням судді-учасника колегії Майданевича А.Г. на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.01.2017, було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), судді: Сулім В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 прийнято матеріали справи № 908/1888/16 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Датаікс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 до свого провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 розгляд апеляційної скарги у справі № 908/1888/16 відкладено на 02.02.2017.

У судовому засіданні 02.02.2017 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі № 908/1888/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник першого відповідача у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, зокрема, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.09.2010 між позивачем та першим відповідачем укладено договір банківського рахунку юридичної особи № 670, відповідно до п. 1.1 якого, перший відповідач, за договором банк, відкриває позивачу, за договором клієнту, поточний рахунок відповідно до Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, згідно з нормативно-правовими актами НБУ, чинного законодавства України, внутрішніми правилами та процедурами першого відповідача.

Згідно із п. 2.1.2 договору визначено, що перший відповідач зобов'язується належним чином виконувати комплексне обслуговування клієнта відповідно до умов цього договору та "Тарифів ПАТ "КБ "Хрещатик" у відповідності до тарифного пакету "Стандартний тарифний план".

Відповідно до п.п. 2.1.4, 2.1.6 договору перший відповідач зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції позивача відповідно до вимог чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного Банку України; перший відповідач зобов'язується обслуговувати позивача в межах режиму роботи для розрахунково-касового обслуговування клієнтів, визначеного банком.

Згідно із п.п. 2.4.2, 2.4.4 договору, позивач має право самостійно розпоряджатись коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства за винятком випадків, передбачених законодавством; вимагати своєчасного й повного здійснення розрахунків та інших, обумовлених цим договором послуг.

Розділом 9 договору сторонами погоджено, що договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2010; якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про його припинення, договір вважається продовженим на діючих умовах на невизначений строк; кожна із сторін договору продовженого на невизначений строк може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за 30 днів.

Позивачем 01.04.2016 та 04.04.2016 подано до першого відповідача платіжні доручення №№ 68-71, 73-76 та 78 про перерахування коштів в розмірі 223 658,49 грн., однак, вищезазначені платіжні доручення не були виконані першим відповідачем, а 08.04.2016 першим відповідачем вони були повернуті без виконання на підставі п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що підтверджується відміткою першого відповідача про їх невиконання на зворотній сторінці кожного платіжного доручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Постановою Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 першого відповідача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.04.2016 прийнято рішення № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик».

Рішенням Правління Національного банку України від 02.06.2016 № 46-рш відкликано банківську ліцензію та ліквідовано першого відповідача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик».

Згідно із рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.06.2016 № 913 розпочато процедуру ліквідації першого відповідача з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно; призначено уповноваженою особою Фонду та делегувати всі повноваження ліквідатора першого відповідача, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на два роки з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно.

В ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452) вказано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків; метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452 неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Частинами 1, 5, 6 ст. 36 Закону № 4452 передбачено, що З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення; під час тимчасової адміністрації, зокрема, не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників; зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452 вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121-III (далі - Закон № 2121) встановлено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань; банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону № 4452 Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі укладеного 30.09.2010 між позивачем та першим відповідачем договору № 670, у першого відповідача перед позивачем виникли зобов'язання, а саме, щодо виконання розпорядження позивача про перерахування грошових коштів у розмірі 223 658,49 грн., відповідно до платіжних доручень №№ 68-71, 73-76 та 78 від 01.04.2016 та 04.04.2016, відповідно.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунку, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Однак, у зв'язку із введенням у першого відповідача тимчасової адміністрації, останній не виконав свої зобов'язання щодо виконання розпорядження позивача, не здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 223 658,49 грн., відповідно до платіжних доручень позивача за №№ 68-71, 73-76 та 78 від 01.04.2016 та 04.04.2016, відповідно.

Таким чином, враховуючи, що позивач є кредитором першого відповідача за договором № 670, щодо виконання першим відповідачем зобов'язань за зазначеним договором, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що вимога позивача про зобов'язання першого відповідача виконати платіжні доручення за №№ 68-71, 73-76 та 78 від 01.04.2016 та 04.04.2016, відповідно, є саме вимогою кредитора та не може бути виконана першим відповідачем, в силу положень ч. 5 ст. 36 Закону № 4452, у зв'язку із введенням у відповідача тимчасової адміністрації, а у подальшому - відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією першого відповідача, початком процедури ліквідації першого відповідача з 06.06.2016 по 05.06.2018, включно.

Оскільки позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452, то вимоги позивача до першого відповідача під час запровадження у останнього тимчасової адміністрації, відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією першого відповідача, початком процедури ліквідації першого відповідача з 06.06.2016 по 05.06.2018, включно, не можуть бути задоволені, відповідно, й підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно не може бути задоволена вимога позивача про стягнення з першого та другого відповідачів на користь позивача пені за порушення строків виконання доручення клієнта в розмірі 15 172,80 грн.

Зазначені висновки відповідають висновкам щодо застосування норм права, викладеним у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14, від 01.04.2015 у справі № 910/5560/14, від 27.05.2015 у справі № 910/12766/14, від 10.06.2015 у справі № 927/1379/14.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що надають підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, враховуючи викладене та наступні обставини.

Твердження позивача про те, що він в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452 не є вкладником банку та не є його кредитором, відповідно до ст. 2 Закону № 2121, тому обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на правовідносини щодо виконання першим відповідачем умов договору банківському рахунку та здійснення руху грошових коштів з банківського рахунку позивача відповідно до вказаних вище платіжних доручень, є таким, що не відповідає положенням чинного законодавства та матеріалам справи, виходячи зі змісту п.п. 3, 4 ст. 2 Закону № 4452 та ст. 2 Закону № 2121.

Статтею 111-28 ГПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Отже, враховуючи вимоги статті 111-28 ГПК України, апеляційний господарський суд зазначає, що чинними нормами ГПК України не передбачено право суду апеляційної інстанції ігнорувати висновки, наведені в постановах Верховного Суду України, у справах, які є подібними.

Заперечення скаржника проти посилань господарського суду першої інстанції на постанови Верховного Суду України, а саме: №№ 3-25гс15, 3-61гс15 та 3-63гс15, обґрунтовуються тим, що дані постанови не містять висновків щодо застосування тієї чи іншої правової норми (правової позиції) та в усіх вказаних справах право вимоги в позивачів виникло після запровадження тимчасової адміністрації, тоді як в даному спорі строк на виконання платіжних доручень сплив до введення тимчасової адміністрації.

Однак, скаржником не враховано інші постанови Верховного Суду України, на які посилався господарський суд першої інстанції, а саме: № 3-34гс15 від 01.04.2015, № 3-153гс від 13.05.2015, № 3-217гс15 від 27.05.2015, № 3-223гс15 від 10.06.2015.

Натомість скаржником не наведено мотивів чи правових позицій на спростування зазначених вище постанов Верховного Суду України.

Посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 18.12.2014 у справі № 910/11139/14 є безпідставним, оскільки постановою Верховного Суду України від 25.05.2015 постанову Вищого господарського суду України від 18.12.2014 у справі № 910/11139/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції, а на новому розгляді постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2014 та рішення господарського суду міста Києва від 08.08.2014 у справі № 910/11139/14 скасовано; прийнято нове рішення; у позові відмовлено.

Також безпідставним є посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 19.02.2015 у справі № 927/1379/14, оскільки постановою Верховного Суду України від 10.06.2015 постанову Вищого господарського суду України від 19.02.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 у справі № 927/1379/14 скасовано; залишено в силі рішення господарського суду Чернігівської області від 15.10.2014 у справі № 927/1379/14 про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Датаікс» на рішення господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі № 908/1888/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі № 908/1888/16 залишити без змін.

3. Справу № 908/1888/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Ю.Л. Власов