РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017Справа №910/21536/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОИЗВОДСТВЕННО-КОММЕРЧЕСКИЙ ЦЕНТР «ОПТИМА, ЛТД»

до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

третя остоба-1, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України

третя остоба-2, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України

про стягнення страхового відшкодування у розмірі 2 026 032,03 грн.

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Захарченко Ю.О. (договір про надання пр. допомоги від 04.07.16);

від відповідача Білокриницький О.В. (дов. №0116-238 від 30.12.16);

від третьої особи-1 - Харчук Р.І. (дов. №10156/9.1/22-16 від 29.12.16);

від третьої особи-2 - Карпенко Н.В. (дов. №5-29/57-109 від 03.01.17).

встановив :

24.11.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОИЗВОДСТВЕННО-КОММЕРЧЕСКИЙ ЦЕНТР «ОПТИМА, ЛТД» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 2 026 032,03 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем всупереч умов договору добровільного страхування заставного майна № 12-0520-14-00002 від 13.02.2014 та ст. 979 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17, 26, 27 Закону України «Про страхування» не здійснено виплату страхового платежу за страховим випадком (крадіжкою майна) в сумі 1 111 730,00 грн. Крім того, за прострочення виплати страхового платежу позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 785 810,85 грн. та 3% річних в сумі 78 491,18 грн. з посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.11.2016 порушено провадження у справі №910/21536/16, розгляд справи призначено на 15.12.2016.

14.12.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до п. 12.2 укладеного між сторонами договору страхування не буде відшкодовуватися страховиком будь-який збиток, який виник внаслідок або під час руху застрахованого майна, увімкненого двигуна, натомість за поясненнями страхувальника невідомі, отримавши ключі від автомобілів від працівників страхувальника, завели двигун і самостійно на викрадених автомобілях покинули автосалон, що свідчить, що такі випадки не є страховими. Крім того, позивачем не дотримано обов'язок з охорони та збереження застрахованого майна.

В судовому засіданні 15.12.2016, судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 20.12.2016.

20.12.2016 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по суті справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.12.2016 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кабінет Міністрів України та Державну казначейську службу України, у зв'язку із чим, а також враховуючи необхідність витребування додаткових доказів у справі, розгляд справи відкладено на 12.01.2017.

12.01.2017 представник відповідача через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.01.2017 задоволено клопотання сторін про продовження вирішення спору у справі №910/21536/16 та продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 02.02.2017.

02.02.2017 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по суті справи та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

02.02.2017 представник третьої особи-1 через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по справі, у яких просив у задоволенні позову в частині щодо страхового відшкодування Урядом - відмовити повністю.

В судове засідання 02.02.2017 з'явилися представники позивача, відповідача та третіх осіб-1, 2, надали пояснення по суті справи.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 02.02.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

13.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОИЗВОДСТВЕННО-КОММЕРЧЕСКИЙ ЦЕНТР «ОПТИМА, ЛТД» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування заставного майна №12-0520-14-00002 (далі - договір страхування), за яким якого страхувальник передає, а страхувальник приймає на страхування рухоме майно передане в заставу згідно договору №12/05/0744 від 10.11.2008, а саме: рухоме майно-товари в обороті, а саме: автомобілі Geely, Lada, Богдан, автобуси Богдан, ВАЗ, ГАЗ, ПАЗ, УАЗ, ТАТА, Еталон, ГАР3, FAW.

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном зазначеним в розділі 1 цього договору. Дійсна ринкова вартість майна - 4 862 739,43 грн. Страхова сума за договором - 4 862 739,43 грн.

Вигодонабувачем за договором є АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Місце страхування майна є м. Донецьк, вул. Елеваторна, 1, Елеваторна, 3, Елеваторна, 113, пр. Миру, 44, пр. Ілліча, 19 «е», бул. Шахтобудівельників, 9; м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 25; м. Краматорськ, вул. Паркова, 8, вул. Орджонікідзе, 25а.

Згідно з пп.2.5.4 договору страхування за даним договором відшкодовуються збитки внаслідок знищення, пошкодження або втрати майна, зазначеного в розділі 1 цього договору, внаслідок настання, зокрема, неправомірних дій третіх осіб, а саме: крадіжка зі зламом, грабіж, розбійний напад, підпал, умисне або необережне знищення або пошкодження майна третіми особами (включаючи вандалізм, хуліганство).

Відповідно до п. 4.2.10 договору страхування страхувальник зобов'язаний в разі настання страхового випадку діяти у відповідності з Розділом 5 цього договору.

Відповідно до п. 5.2 договору страхування, у разі настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний протягом 2-х календарних днів з моменту настання страхового випадку повідомити про це страховика.

Відповідно до п. 5.9 договору страхування, у разі настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний письмово повідомити (надати повідомлення про страховий випадок) страховика та вигодонабувача (якщо такий передбачений цим договором) про настання страхового випадку протягом 7 робочих днів з моменту отримання страхувальником такої інформації. У повідомленні про настання страхового випадку повинні бути детально описані обставини, події та характер збитку.

За твердженнями позивача, 28.05.2014 близько 12:30 з автосалону страхувальника невідомими особами було викрадено застраховане майно, а саме: Автобус ГАЗ 330273-288, автобус ГАЗ 322132-388, Автобус ГАЗ 322132-206, автобус НОМЕР_1. Загальна вартість викраденого застрахованого майна становить 1 111 730,00 грн.

29.05.2014 за фактом незаконного заволодіння транспортними засобами було відкрито кримінальне провадження №0001098 за ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України та розпочато досудове слідство.

04.06.2014 до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» надійшла заява позивача про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування щодо втраченого внаслідок протиправних дій невстановлених осіб рухомого майна - товарів в обороті транспортних засобів, а саме: Автобус ГАЗ 330273-288, автобус ГАЗ 322132-388, Автобус ГАЗ 322132-206, автобус НОМЕР_1.

Листом №03/4625 від 11.07.2014 відповідач повідомив позивача, що 10.07.2014 ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було прийнято рішення про проведення страхового розслідування відповідно до п. п. 4.3.2, 4.3.5 договору страхування, з метою об'єктивного встановлення всіх обставин настання даного страхового випадку, перевірки інформації та документів, наданих страхувальником.

Листом №03/5395 від 08.09.2016 відповідач повідомив позивача, що станом на 08.09.2016 страхова компанія не отримала всіх належних відповідей від страхувальника та від компетентних державних органів на направлені запити, страхове розслідування не завершено. Крім того правоохоронними органами МВС України не підтверджено факту зникнення вказаних транспортних засобів у м. Донецьку по вул. Елеваторній, 1, оскільки кримінальне провадження знаходиться у адміністративній будівлі Калінінського РВ Донецького МУ ГУ МВС, яка захоплена представниками так званої «ДНР», а працівники ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» також не можуть оглянути місце залишення транспортних засобів, оскільки у м. Донецьк триває АТО. Зважаючи на п. п. 10.1.2, 10.1.3, 10.1.8, 10.1.12, 12.2, 12.4 частини 2 договору, станом на 08.09.2016 у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що відповідач неправомірно не виконує свої договірні зобов'язання з виплати страхового відшкодування за описаним вище страховим випадком, що трапився із застрахованим майном.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 Закону України "Про страхування" (далі - Закон), за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 Закону страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом положень статті 988 ЦК України і статті 20 Закону обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто згідно з приписами наведених норм момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми та настання страхового випадку нерозривно пов'язані. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є винятком зі страхових випадків, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, за змістом частини першої статті 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з частиною другою зазначеної статті територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовано населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У подальшому на виконання вимог абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р і від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено м. Донецьк.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства м. Донецьк, на території якого розташовано застраховане майно, є частиною території України, тимчасово окупованої незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція. Ці фактичні дані доказами не спростовано і визнано такими, що відповідають дійсності.

Відповідно до пп. 2, 3, 4 п. 3.1 розділу 3 договору страхування, не визнаються страховими випадки та не підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні майновим інтересам страхувальника внаслідок загибелі, пошкодження чи втрати застрахованого майна в результаті: будь-яких воєнних дій, в тому числі громадянської війни, інтервенції, збройних конфліктів як з оголошення, так і без оголошення війни, незалежно від кількості людей, що беруть участь у них; терористичних актів; внутрішніх громадських заворушень, повстань, революцій, відділення територій, заколоту, путчу, бунту, державного перевороту.

Відтак, з огляду на проведення антитерористичної операції на сході України, у тому числі за місцем розташування застрахованого майна, та на підставі пп. 2, 3, 4 п. 3.1 розділу 3 договору страхування, заявлена страхувальником подія не може бути визнана страховим випадком, а тому не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним і достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Вимоги цієї статті поширюються виключно на відносини, які виникають у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язань і встановлюють форму посвідчення підстав звільнення від відповідальності - сертифікат Торгово-промислової палати України про засвідчення обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції. Отже, необхідність застосування приписів статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у цій справі спростовується відсутністю у відповідача обов'язку щодо виплати страхового відшкодування.

Наявність чи відсутність у страхової компанії належних документів, які підтверджують обставини непереборної сили (форс-мажору), не впливає на зміст прав і обов'язків сторін, оскільки відповідно до положень договору страхування заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОИЗВОДСТВЕННО-КОММЕРЧЕСКИЙ ЦЕНТР «ОПТИМА, ЛТД» подія є винятком із числа страхових ризиків, її настання не вважається страховим випадком. За таких обставин ця подія не може бути підставою для виникнення зобов'язання з виплати страхового відшкодування, що об'єктивно усуває можливість розгляду питання про наявність підстав для звільнення від відповідальності за його порушення в аспекті застосування положень статті 617 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі №3-1289гс15.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з покладенням судових витрат в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складене та підписане 06.02.2017.

Суддя В.О. Демидов