номер провадження справи 33/131/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017 Справа № 908/3269/16

За позовом за позовом Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну МТМ Дніпровського району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137)

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 243/20-19 від 11.07.2016р.

від відповідача : ОСОБА_2 довіреність № 503 від 22.07.2016р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Концерн Міські теплові мережі в особі Філії Концерну МТМ Дніпровського району, м. Запоріжжя, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя, заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600277 від 01.09.2006р. в розмірі 1 049 487,64 грн., що складається з суми 811 603,84 грн. основного боргу, пені в сумі 91 193,11 грн., 3% річних 26696,75 грн. та втрат від інфляції 119 993,94 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.12.2016р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3269/16, присвоєно номер провадження 33/131/16, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 17.01.2017р.

В судовому засіданні 17.01.2017р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 31.01.2017р.

За клопотанням сторін судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600277 від 01.09.2006р., укладеного між сторонами, позивач у період: листопад 2013р., листопад 2014р.-квітень 2015р., жовтень 2015р.-квітень 2016р. відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 999 164,48 грн. Однак, відповідач свої обовязки за договором належним чином не виконав, оплату за спожиту у спірному періоді теплову енергію в повному обсязі та у встановлений договором строк не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 811 603,84 грн. Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за спірним договором позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 91 193,11 грн., 3% річних 26 698,75 грн. та втрат від інфляції 119 993,94 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 11, 15, 16, 258, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, ЗУ Про теплопостачання № 2633-ІV від 02.06.2005р., Правила користування тепловою енергією, затверджені Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007р., умови договору, ст.ст. 1, 2, 54 - 57, 82 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на позовну заяву (вих.№ 33-юр від 17.01.2017р.) відповідач підтвердив наявність заборгованості перед позивачем в сумі 811 603,84 грн., конкретизувавши, що вказана заборгованість утворилась за поставлену позивачем теплову енергію у період: січень 2015р.- квітень 2015р., жовтень 2015р.- квітень 2016р. Виникнення заборгованості перед позивачем, відповідач пояснює скрутним матеріальним становищем його підприємства, наявністю великої дебіторської заборгованості споживачів за спожиту електричну енергію. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення пені та 3% річних, відповідач зазначив, що позивачем розрахунок пені здійснено без врахування приписів ст. 258 ЦК України, тому розрахунок пені є необґрунтованим з огляду на сплив позовної давності. Також, вказує, що в розрахунку пені невірно зазначено подвійну облікову ставку НБУ. При здійсненні розрахунку 3% річних позивачем неправильно зазначено кількість днів у 2016 році. Згідно контррозрахунку відповідача пеня за порушення відповідачем грошового зобовязання має складати 90 561,90 грн., 3% річних 26 676,12 грн. Також, у відзиві відповідач просить суд зменшити розмір пені до 2 000,00 грн. відповідно до ст. 83 ГПК України, в звязку з тяжким фінансовим станом його підприємства та розстрочити виконання судового рішення строком на 24 місяці рівними частинами.

У судовому засіданні 31.01.2017р. представник позивача підтримав заявлені вимоги, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача визнав наявність заборгованості перед позивачем в сумі 811 603,84 грн. та підтримав заявлені клопотання про надання розстрочки та зменшення розміру пені.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2006р. між Концерном Міські теплові мережі (теплопостачальна організація, позивач у справі) та Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (споживач, відповідач у справі) був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600277, відповідно до умов якого, позивач зобов`язався відпустити теплову енергію в гарячій воді відповідачу, а останній прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та в порядку, встановленими умовами договору та додатками до нього, що є його невідємними частинами (п. 1.1.).

Згідно з п. 3.2.6. договору відповідач зобов'язався виконувати умови і порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до п. 6.2. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що оплата за теплову енергію проводиться шляхом перерахування грошових коштів у розрахунковому періоді на поточний рахунок теплопостачальної організації. Остаточні розрахунки за відпущену у розрахунковому періоді теплову енергію здійснюються споживачем на підставі акту приймання-передачі теплової енергії до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 6.6. договору споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації (за її адресою) документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ), акт звіряння розрахунків (за вимогою споживача).

В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач зобовязаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений п. 6.6.1. договору строк. У разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні у встановлений договором термін, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період (п. 6.6.2.).

Згідно з п. 10.1. договір набуває чинності з 01.09.2006р. і діє до 01.09.2007р.

Пунктами 10.2., 10.4 договору сторони узгодили, що договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом; ліквідації однієї із сторін. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік від дати вказаної у п. 10.1., якщо не відбулася одна із обставин, вказаних у п. 10.2.

Доказів припинення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600277 від 01.09.2006р. сторонами в матеріали справи не надано.

Із матеріалів справи слідує, що позивач у період: листопад 2013р., листопад 2014р.-квітень 2015р., жовтень 2015р.-квітень 2016р. відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 999 164,48 грн.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період (акти приймання-передачі за: листопад 2013р. на суму 53903,35 грн., листопад 2014р. на суму 46607,73 грн., грудень 2014р. на суму 77728,01 грн., січень 2015р. на суму 98170,52 грн., лютий 2015р. на суму 81997,06 грн., березень 2015р. на суму 96888,84 грн., квітень 2015р. на суму 44654,45 грн., жовтень 2015р. на суму 23336,11 грн., листопад 2015р. на суму 71565,95 грн., грудень 2015р. на суму 82680,66 грн., січень 2016р. на суму 122878,45 грн., лютий 2016р. на суму 88863,97 грн., березень 2016р. на суму 72905,50 грн., квітень 2016 на суму 27662,33 грн.) підписані обома сторонами та скріплені їх печатками і рахунки на оплату вказаних атів.

Однак, зазначена в актах сума в установлений договором строк відповідачем в повному обсязі не сплачена. За спірний період відповідачем здійснена оплата лише по актам: за листопад 2013р. в сумі 53 903,35 грн.; за листопад 2014р. в сумі 55 929,28 грн. та за грудень 2014р. в сумі 77 728,01 грн. Інші акти приймання-передачі теплової за період: січень 2015р.-квітень 2015р., жовтень 2015р.-квітень 2016р. залишені відповідачем без оплати.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену у спірному періоді теплову енергію складає 811 603,84 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі договору енергопостачання.

Відповідно до ст. ст. 1, 19 Закону України «Про теплопостачання», теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Вироблена теплова енергія постачається споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що проводиться за фактично відпущену енергію.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600277 від 01.09.2006р. в сумі 811 603,84 грн. підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем.

На підставі викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 811 603,84 грн. за поставлену у період: січень 2015р.-квітень 2015р., жовтень 2015р.-квітень 2016р. теплову енергію підлягає задоволенню.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Внаслідок прострочення відповідачем грошового зобовязання позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 26 696,75 грн. нарахованих за загальний період: з 25.12.2013р. по 31.10.2016р. та втрати від інфляції в сумі 119 993,94 грн. за період: лютий 2015р. вересень 2016р.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3 % річних по кожному акту приймання-передачі теплової енергії окремо, з врахуванням положень п. 6.3. договору. В той же час, при здійсненні розрахунку, позивачем не враховано, що кількість днів у 2016 році, який входить до періоду нарахування відсотків річних, складає 366 днів, а не 365. Правильним розміром 3% річних за заявлений позивачем період є сума 26 618,35 грн., яка і підлягає стягненню.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції, судом встановлено, що за період: з лютого 2015р. по вересень 2016р. втрати від інфляції становлять 125 237,54 грн., однак стягненню за цей період підлягає сума 119 993,94 грн., виходячи з предмету позовної вимоги, яка заявлена позивачем.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 91 193,11 грн. за загальний період: з 25.11.2015 по 21.04.2016р.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2.8. договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600277 від 01.09.2006р. передбачено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у п. 6.3. цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0.5 % від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань № 543/96-ВР від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 до ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Необхідно зазначити, що позивачем у розрахунку пені приписи ч.6 ст. 232 ГК України враховано.

В той же час, перевіривши період нарахування пені (з 25.11.2015р. по 31.10.2016р.), судом встановлено, що позивачем його визначено з порушенням строків, встановлених ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Пунктом 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Позовна заява у даній справі подана до суду 06.12.2016р., тож позивачем до розрахунку пені включено 11 днів поза межами позовної давності.

У відзиві, відповідач звертав увагу суду на пропуск позивачем, при здійснені розрахунку пені, спеціального строку позовної давності в один рік. Вказував про необхідність його застосування.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (абз.7 п. 2.1. постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Тож посилання відповідача у відзиві на сплив позовної давності судом враховуються, до розрахунку пені застосовується спеціальна позовна давність у один рік.

За розрахунком суду, при визначенні періоду нарахування пені в межах спеціального строку позовної давності: з 06.12.2015р. по 31.10.2016р., її розмір складає 90 053,63 грн.

Відповідач у відзиві просить суд врахувати його тяжкий фінансовий стан та зменшити розмір пені до 2 000 грн. Мотивуючи клопотання, зазначає, що ВАТ Запоріжжяобленерго постачає електричну енергію всім споживачам Запорізької області. Належність виконання відповідачем своїх зобовязань, знаходиться у прямій залежності від своєчасного розрахунку споживачів за спожиту електричну енергію та встановлення регулятором електроенергетики НКРЕКП прийнятного алгоритму відрахування частини грошових коштів, що надходять від споживачів (відсотку від їх оплати), на поточний рахунок товариства відповідача. За результатами господарської діяльності ВАТ Запоріжжяобленерго за перше півріччя 2016 року збитки склали 2 402 тис, грн., що відображено в Звіті про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) та свідчить про критичний фінансовий стан товариства. Відповідач зазначив, що зі свого боку приймає всі можливі заходи спрямовані на погашення дебіторської заборгованості. Звернув увагу, що рішенням господарського суду Запорізької області № 908/2726/16 від 08.12.2016р. розмір пені нарахованої за простроченим зобовязанням позивача перед відповідачем було зменшено на 50%. Просить суд врахувати викладені обставини.

Позивач проти зменшення розміру пені заперечив, зазначивши, що в нього так само наявна дебіторська заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію перед Концерном «МТМ». Позивач також знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що підтверджується матеріалами справи.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Сторонами в матеріали справи надані довідки про наявність у їх підприємств кредиторської та дебіторської заборгованості, копії Звітів про фінансові результати, документи, що свідчать про відкриті щодо них виконавчі провадження.

Суд зауважує, що згідно з довідкою відповідача від 12.01.2017р. заборгованість по заробітній платі складає суму 99255тис.грн.; Згідно до Звіту про фінансові результати за 1 півріччя 2016р. господарська діяльність відповідача є збитковою (збитки складають 2402тис.грн.), згідно з довідкою від 12.01.2017р. станом на зазначену дату залишок грошових коштів, що міститься на рахунках відповідача в установах банку складає 425698грн. Крім того, постановою державної виконавчої служби від 28.12.2016р. накладено арешт на рахунки відповідача в установах банку. Вказані обставини свідчать про вкрай важкий фінансовий стан відповідача у справі.

В той же час, матеріалами справи також підтверджено важкий фінансовий стан позивача у справі. Станом на 25.01.2017р. кредиторська заборгованість Концерну "МТМ" становить грн., а дебіторська складає 679063,10грн.; збитки від господарської діяльності позивача станом на 31.12.2016р. становлять суму 125019тис.грн. Вказані обставини підтверджуються довідкою позивача станом на 01.08.2016р., Балансом (Звітом про фінансовий стан) на 30.06.2016р. та на 31.12.2016р. Крім того, постановою від 06.06.2016р. органом ДВС накладено арешт на майно позивача та оголошено заборону на його відчуження.

Дослідивши надані докази у їх сукупності, зважаючи на фінансовий стан обох сторін та беручи до уваги їх інтереси, враховуючи причини неналежного виконання відповідачем зобов'язання, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача, та у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені на 50% з 90 053,63 грн. грн. до 45 026,81 грн.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в сумі 811 603,84 грн. основного боргу, в сумі 45 026,81 грн. пені, в сумі 26 618,35 грн. 3% річних та в сумі 119 993,94 грн. втрат від інфляції. В іншій частині позову суд відмовляє з огляду на необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 3.17.4 пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 15 724,04 грн. судового збору.

У відзиві на позовну заяву (вих..№ 33-юр від 17.01.2017р.) відповідач просить суд надати розстрочку виконання рішення у даній справі на 24 місяці.

Обґрунтовуючи необхідність надання розстрочки, відповідач вказує, що фінансовий стан ВАТ Запоріжжяобленерго на даний час є дуже скрутним і стягнення відразу всієї суми боргу призведе до повного припинення господарської діяльності товариства та реальної загрози банкрутства відповідача. На момент розгляду справи на підприємстві існує заборгованість по виплаті заробітної плати, яка станом на 12.01.2017р. склала 99 255 000 грн. При цьому, у відповідача відсутня можливість погашення наявної заборгованості, яка є основною та першочерговою виплатою на підприємстві. Крім того, відповідач має податковий борг в розмірі 50,7 млн. грн. Також, відповідачу необхідно здійснювати платежі за придбання бензину, сировини та матеріалів, комунальні платежі, оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, тощо. Розмір виплат на обов'язкові платежі на місяць складають 69 742 тис. грн., що підтверджується довідкою № 005-09/218 від 24.10.2016р. Отже, відсутність грошових коштів на поточних рахунках відповідача призведе до неможливості здійснення останнім обов'язкових виплат. Падіння рівня платоспроможності споживачів електричної енергії має наслідком постійне зростання дебіторської заборгованості, однак і ті кошти, що від них надходять відповідач згідно вимог законодавства (ст.ст. 15-1, 26, 27 ЗУ «Про електроенергетику»), змушений розподіляти згідно алгоритму відрахування коштів, встановленого регулятором електроенергетики Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Позивач проти надання розстрочки заперечив.

У відповідності до п.6) ч.1 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ст.ст. 83 п.6, 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Вирішуючи питання про надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення у справі № 908/3269/16 суд враховує, що ВАТ Запоріжжяобленерго здійснює постачання електричної енергії всім споживачам Запорізької області. При цьому, відповідач знаходиться у скрутному фінансовому стані, який обумовлений низкою обєктивних обставин, що документально підтверджено відповідачем (звітом про фінансові результати за 1 півріччя 2016р., довідками за підписом директору з економіки та фінансів, та заступником директора з енергозбуту). Так, згідно з довідкою за вих.№ 007-33/30 від 16.01.2017р., станом на 01.12.2016р. дебіторська заборгованість споживачів Запорізької області за спожиту електричну енергію склала 1 240 181,8 тис.грн., в тому числі: юридичних осіб: 1 050 724,4 тис.грн., фізичних осіб: 189 457,4 тис. грн. Довідка ж за вих.№ 007-33/31 від 16.01.2017р. свідчить про укладення відповідачем із споживачами договорів реструктуризації наявної у них заборгованості: за 2014р. укладено 77 договорів на суму 328 975 869,42 грн., за якими вже сплачено 327 099 528,37 грн.; за 2015р. 86 договорів на суму 58 858 590,24 грн., за якими сплачено 57 379 514,71 грн.; за 2016р. 57 договорів на суму 252 921 703,25 грн., несплачений залишок складає 41 700 292,66 грн. Таким чином, вказані обставини свідчать про тяжкий фінансовий стан відповідача і є виключними обставинами, що свідчать про реальне утруднення виконання судового рішення.

В той же час, співвставляючи майнові інтереси обох сторін та з огляду на те, що прострочення виконання зобовязань за договором у відповідача виникло ще з лютого 2015р. і триває досить тривалий час, беручи до уваги факт того, що інфляційні процеси в державі також негативно впливають на майнові інтереси позивача у справі, суд вважає за можливе заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення задовольнити частково, надавши розстрочку виконання судового рішення на шість місяців, зі сплатою рівними частинами, але не на двадцять чотири місяці, як просить відповідач.

Згідно з п. 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 7 від 21.02.2013 р., за змістом статті 121 ГПК господарський суд не позбавлений права в порядку, передбаченому цією статтею, вирішити питання про відстрочку або розстрочку виконання судового рішення, зокрема і в тій частині, що стосується стягнення сум судового збору (або інших судових витрат).

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь Концерну Міські теплові мережі (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 811 603 (вісімсот одинадцять тисяч шістсот три) грн. 84 коп. основного боргу, розстрочивши виконання рішення господарського суду № 908/3269/16 від 31.01.2017р. строком на 6 (шість) місяців, починаючи з лютого 2017 р., зі сплатою рівними частинами по 135 267,30 грн. щомісячно, останній місяць 135 267,34 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь Концерну Міські теплові мережі (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) на поточний рахунок №1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 45 026 (сорок пять тисяч двадцять шість) грн. 81 коп. пені, суму 26 618 (двадцять шість тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 35 коп. 3% річних, суму 119 993 (сто девятнадцять тисяч девятсот девяносто три) грн. 94 коп. втрат від інфляції та суму 15 724 (п'ятнадцять тисяч сімсот двадцять чотири) грн. 04 коп. витрат зі сплати судового збору, розстрочивши виконання рішення господарського суду № 908/3269/16 від 31.01.2017р. строком на 6 (шість) місяців, починаючи з лютого 2017р., зі сплатою рівними частинами по 34 560,52 грн. щомісячно, останній місяць 34 560,54 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України та ч.3 ст. 51 ГПК України 03.02.2017 р.

Суддя М.В. Мірошниченко