РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017Справа №910/21771/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротренд-ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдфілд Україна"

про стягнення 5178,74 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача Гонтаренко А.К. (за дов.)

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 06.02.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротренд-ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдфілд Україна" про стягнення 3% річних у розмірі 5178,74 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на не належне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасності оплати отриманого за договором № 22.09.2016 № 117 товару, в зв'язку з чим позивач просить стягнути суму 3% річних з відповідача. 22 вересня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдфілд Україна" (покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротренд-ЛТД" (продавець) було укладено договір № 117, відповідно до якого продавець продав товар, вказаний в п. 1.2 даного договору пшеницю 3 класу, групи А, урожай 2016 року; кількістю 500,00 тон +/-10%. В строки обумовлені договором відповідач за отриманий товар не розрахувався. Внаслідок порушення строків оплати позивач просить стягнути з відповідача пеню та 3% відсотки річних, а також витрати по оплаті послуг адвоката.

Ухвалою суду від 01.12.2016 порушено провадження у справі № 910/21771/16, розгляд останньої призначено на 18.01.2017.

18.01.2017 від позивача надійшло клопотання про долучення документів на виконання вимог ухвали суду.

18.01.2017 судове засідання не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 30.01.2017 розгляд справи призначено на 06.02.2017.

В судове засідання 06.02.2017 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, копії ухвал суду ним отримувались, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, відзив суду не надав.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

22 вересня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдфілд Україна" (покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротренд-ЛТД" (продавець) було укладено договір № 117, відповідно до якого продавець зобов'язується продати товар, вказаний в п. 1.2 даного договору, а покупець - прийняти і оплатити його на умовах, встановлених даним договором. Відомості про товар: пшениця 3 класу, групи А, урожай 2016 року; кількістю 500,00 тон +/-10% (п. 1.1, 1.2.1, 1.2.2 договору).

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманого товару своєчасно не здійснив, в зв'язку з чим позивачем нараховані пеня та 3% річних.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.п. 1.3.1, 1.3.2. вартість за тону товару на умовах поставки, зазначених в п.2.2. складає 4250,00 грн., загальна вартість 2125000 грн. (+/- 10%), вартість може бути змінена за угодою сторін.

Відповідно до п. 2.1 договору строк поставки: продавець здійснює поставку товару до 25.09.2016 включно. Датою поставки товару є дата зазначена в акті приймання зернового складу про надходження зерно продукції, що відповідає даті відмітки покупцем на товарно-транспортній накладеній про прийняття товару.

Пунктом 2.2. умови поставки СРТ - ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів» (Україна, м.Херсон, вул.Порт-елеватор, 5), згідно Інкотермс -2010 автомобільним транспортом. Вантажоотримувач - ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів» для ТОВ «Трейдфилд Україна».

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на суму 2135329,51 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № 94 від 23.09.2016 на суму 146506,14 грн., № 95 від 23.09.2016 на суму 429190,91 грн.; № 96 від 24.09.2016 на суму 1149566,58 грн.; № 97 від 25.09.2016 на суму 267979,75 грн.; № 98 від 25.09.2016 на суму 142086,13 грн.

Крім того, до матеріалів справи надано акти приймання та товарно-транспортні накладні на підтвердження факту поставки визначеного договором товару.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.1 договору визначено, що покупець проводить оплату 100% вартості кожної отриманої від продавця партії товару протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту поставки товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до постанови Національного банку України № 514 від 03.12.2003 "Про затвердження Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями" банківський день це - робочий день банку в тому місці, в якому повинна виконуватися дія, передбачена УПДА або іншими міжнародними документами, затвердженими МТП.

З огляду на відсутність відомостей щодо робочих днів у тижні банківської установи відповідача суд приходить до висновку, що період прострочення оплати за поставлений товар слід встановлювати з урахуванням здійснення оплати протягом 5 (п'яти) не банківських, а робочих днів.

З огляду на викладене та враховуючи умови договору, відповідач мав здійснити оплату за отриманий товар за вказаними видатковими накладними до 30.09.2016 включно.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з банківської виписки відповідачем було здійснено оплату товару за договором загальною сумою 1988823,37 грн. - 06.10.2016 та в сумі 146506,14 грн. - 05.10.2016.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, згідно з п. 4.4 договору в разі прострочення оплати за товар сплачує продавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожний день прострочення оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті отриманого товару відповідач своєчасно не виконав, він повинен сплатити позивачу, пеню розмір якої за розрахунком суду становить 4315,62 грн. (нарахована на суму боргу 146506,14 грн. за період з 01.10.2016 по 04.10.2016 та суму боргу 1988823,37 грн. за період з 01.10.2016 по 05.10.2016).

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 4315,62 грн. є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 863,12 грн. - 3% річних нарахованих на суму боргу 146506,14 грн. за період з 01.10.2016 по 04.10.2016 та суму боргу 1988823,37 грн. за період з 01.10.2016 по 05.10.2016.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 863,12 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротренд-ЛТД" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального Кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться у статті 1 вказаного Закону, за якою адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом

За змістом статей 44 і 48 Господарського процесуального кодексу України, сума, сплачена за послуги адвоката, є складовою судових витрат.

Витрати, пов'язані з оплатою послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті у випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. При цьому, формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар, який повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Принцип "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоритична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Позивачем надані відповідні докази в підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, які містяться в матеріалах справи, зокрема, договір про надання адвокатської правової допомоги № 21/27.10.2016 від 27.10.2016 року, акт приймання-передачі наданої адвокатської правової допомоги від 14.11.2016, банківська виписка від 18.11.2016, що підтверджує перерахування за договором № 21/27.10.2016 від 27.10.2016 грошових коштів у розмірі 2000,00 грн., свідоцтво про реєстрацію адвокатського об'єднання, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 358, ордер серія ХС № 006412.

Таким чином, суд вважає, що витрати позивача по оплаті послуг адвоката в сумі 2000,00 грн. є документально підтвердженими та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються судові витрати: по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 2000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32-34, ст. 44, ст. 49, 75, ст. ст.82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдфілд Україна" (01042, м. Київ, вулиця Івана Кудрі, будинок 30, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротренд-ЛТД" (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Артилерійська, будинок 18, ) 4315 (чотири тисячі триста п'ятнадцять) грн. 62 коп. пені, 863 (вісімсот шістдесят три) грн. 12 коп. - 3% річних, 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.02.2017

Суддя І.В.Усатенко