ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа № 914/2256/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.П. Дубник

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача: не зявився (належно повідомлений);

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 20.01.2016),

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЮНІОН ОСОБА_3», вих.№3400 від 02.12.2016 (вх.№01-05/5769/16 від 08.12.2016)

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.11.2016

у справі № 914/2256/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ЮНІОН ОСОБА_3», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальності «Тікетс.Юей», м. Львів

про стягнення 150 619,90грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ПАТ «Юніон ОСОБА_3» ( далі банк) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Тікетс.Юей» про стягнення 150 619,90грн заборгованості, в т.ч: 118 863,24 грн заборгованості по кредиту; 14 538,80грн заборгованості по сплаті процентів за кредитом; 16 458,99грн пені за несвоєчасну сплату кредиту; 748,87грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі договору про надання кредиту у формі овердрафту №50/07-15 від 08.07.2015, укладеного банком та позичальником - ТОВ «Тікетс.Юей», банк надав позичальнику кредит шляхом дебетування поточного рахунку з лімітом заборгованості в розмірі 5 000 000грн, з строком користування кредитом до 18.12.2015. Відповідно до умов п.1.2 договору кредитні кошти межах встановленого ліміту надаються позичальнику зі сплатою 1-5 днів (включно) -22% річних; 6-15 днів (включно) -27% річних; 16-30 днів 32% річних. Позивач вказує, що на підставі постанови Правління НБУ від 24.12.2015 №939 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 28.12.2015 № 241 про початок процедури ліквідації ПАТ «Юніон ОСОБА_3» з 28.12.2015 по 27.12.2017. Станом на 19.08.2016 прострочена заборгованість відповідача по кредиту становить 118 863,24грн, а прострочена заборгованість по процентах 14 548,80грн. На підставі п.5.1 кредитного договору, яким встановлено, що за несвоєчасне повернення фактично отриманих кредитних коштів в межах ліміту овердрафту та/або несвоєчасне забезпечення грошових надходжень на поточний рахунок, що має наслідком порушення строків сплати кредиту/та або процентів за кредитом, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період прострочення, від несплаченої суми за кожен день прострочення. За період з 01.04.2016 по 18.08.2016 нарахована пеня в сумі 16 458,99грн за несвоєчасну сплату кредиту та за період з 29.04.2016 по 18.08.2016 нарахована пеня в сумі 748,87грн за несвоєчасну сплату процентів за кредитом. Позивач вказує, що 03.08.2016 він надіслав позичальнику вимогу про погашення заборгованості, яка залишена ним без відповіді та без задоволення.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.11.2016 у справі №914/2256/16 (суддя Петрашко М.М.) у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 6, 11, 167, 525, 549, 599, 601, 610, 611, 612, 1048, 1049, 1054, ЦК України, ст. 174, 193, 230, 345 ГК України, ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що 05.12.2014 сторони уклали договір банківського вкладу №30.00.000003 та додаткові угоди до нього № 1 від 24.12.2014 та № 2 від 25.06.2015, згідно з яким умови вкладу передбачають розміщення вкладів до 25.12.2015, а мінімальний незнижувальний залишок складає 100% від суми першого внеску, що станом на дату укладення договору становить 1000,00грн. 25.06.2015 сторони уклали договір №30.00.002428 банківського вкладу «Standart» на суму 4 000 000,00грн, за користування яким банк зобовязується нараховувати і сплачувати вкладнику 20% річних. Строк розміщення вкладу - до 25.12.2015.

Суд встановив, що 22.01.2016 відповідач звернувся до позивача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 4 001 070,76грн за рахунок депозитного вкладу у ПАТ «ЮСБ ОСОБА_3» (з яких 1 070,76грн сума вкладу за договором №30.00.000003 від 05.12.2014, 4 000 000,00грн вклад за договором №30.00.002428 від 25.06.2015). На підставі п.8 ч.2 ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд дійшов висновку про відсутність перешкод для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 4 001 070,76грн за рахунок депозитного вкладу відповідача. Суд відхилив твердження позивача, що залік однорідних вимог відбувся 15.02.2016 відповідно до рішення кредитного комітету банку, оформленого протоколом №08 від 01.04.2016, з огляду на те, що в силу положень ст. 601 ЦК України зарахування зустрічних однорідних вимог не повязується з прийняттям такого зарахування іншою стороною, відтак оскільки банк отримав заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог 22.01.2016, такий залік відбувся 22.01.2016. Також суд зазначив, що положення ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не повязують зарахування зустрічних однорідних вимог ні з датою прийняття рішення кредитним комітетом, ні з датою, яка визначається рішенням кредитного комітету чи відсутністю зауважень ФГВФО, а саме зарахування має місце тоді, коли боржник одночасно став кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобовязань за кредитом цього боржника перед банком, з урахуванням певних умов, визначених у цій статті, та за відсутності обмежень, прямо передбачених законом.

Крім того, суд встановив, що 01.04.2016 відповідач здійснив оплату на суму 1 238 058,46грн. Здійснивши перерахунок розміру простроченої заборгованості за кредитом, процентами та пенею, та врахувавши встановлену пунктом 2.5 кредитного договору черговість погашення заборгованості, суд встановив, що заборгованість відповідача була погашена в повному обсязі. Відтак дійшов висновку про безпідставність позову, оскільки станом на день подання позову заборгованість відповідача була відсутня.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 15.11.2016 у справі №914/2256/16 та прийняти нове, яким позов задоволити.

Скаржник вказує, що 26.01.2016 відповідач звернувся до банку із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 4 001 070,76грн. Зазначає, що згідно з наказом ФГВФО №389 від 10.11.2015 зарахування зустрічних однорідних вимог дозволяється через 10 календарних днів з дня звернення банку до Фонду для погодження такої можливості. Для погодження можливості заявленого відповідачем зарахування 03.02.2016 банк звернувся до Фонду та подав необхідний пакет документів. Зарахування відбулось лише 15.02.2016, оскільки 10-й день формально припадав на вихідний. Скаржник стверджує, що правила статті 601 ЦК України є загальними, а у даному випадку необхідним є врахування впливу правових чинників, які визначають статус та поведінку кожного зі сторін, зокрема і банку. Вказує що, у звязку з відсутністю з боку Фонду зауважень, протокольним рішенням кредитного комітету банку №08 від 01.04.2016 здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 4 001 070,76грн за рахунок депозитного вкладу станом на 15.02.2016 у встановленій п.2.5 кредитного договору черговості, а саме: 557 847,94грн пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 39 204,65грн пеня за несвоєчасну сплату процентів; 542 393,74грн прострочена заборгованість по сплаті процентів; 2 861 625,43грн прострочена заборгованість за кредитом. Відтак вказує, що станом на 15.02.2016 непогашена сума кредиту становить 1 238 058,46грн, що на підставі п.п. 2.2, 2.3,5.1 кредитного договору дає можливість для нарахування процентів та пені. Після сплати 31.03.2016 позичальником 1 238 058,46грн, банк розподілив їх у такій черговості: 68 465,31грн пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 605,11грн пеня за несвоєчасну сплату процентів; 49 792,82 грн прострочена заборгованість по сплаті процентів; 1 119 195,22грн прострочена заборгованість за кредитом. Відтак непогашеними залишились 118 863,24грн заборгованості за кредитом, тому скаржник вважає, що ним було правомірно заявлено вимогу про стягнення 150 619,90грн, з яких 118 863,24 грн заборгованість по кредиту, 14 538,80грн заборгованість по сплаті процентів за кредитом; 16 458,99грн пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 748,87грн пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скаржника та зазначає, що заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобовязань. Зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється в силу положень ст. 601 ЦК України та не повязується з прийняттям такого зарахування іншою стороною. Норми ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» також не пов'язують зарахування зустрічних однорідних вимог ні з датою прийняття рішення кредитним комітетом, ні з датою, визначеною кредитним комітетом, чи відсутністю зауважень ФГВФО. Звернувшись до банку 22.01.2016 із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, заборгованість відповідача була частково погашена на суму 4 001 070,76грн саме 22.01.2016, а не 15.02.2016, як стверджує позивач. Відповідач також вказує про сплату ним 01.04.2016 коштів в сумі 1 238 058,46грн та зазначає про наявність передплати на користь позивача в сумі 68 382,83грн, враховуючи залишок заборгованості станом на 22.01.2016 ( після проведеного зарахування).

Апеляційна скарга прийнята до провадження ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 , розгляд справи призначено на 17.01.2017.

В судовому засіданні 17.01.2017 оголошено перерву до 31.01.2017, витребувано у сторін розрахунок заборгованості за договором овердрафту станом на 22.01.2016 та станом на 01.04.2016.

27.01.2017 відповідач подав письмові пояснення та розрахунок заборгованості за договором овердрафту станом на 22.01.2016 та станом на 01.04.2016.

В судове засідання 31.01.2017 скаржник явки свого представника не забезпечив, вимог суду не виконав, причини неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях, надав усні поясненні, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 05.12.2014 ТОВ Тікетс.Юей (вкладник) та ПАТ Юніон ОСОБА_3 (банк) уклали договір банківського вкладу № 30.00.000003 (депозитна лінія субєкт господарювання), відповідно до п.1.1 якого, банк приймає на зберігання від вкладника грошові кошти та зобовязується виплачувати вкладникові суму вкладу та нараховані проценти на умовах та у порядку, встановлених цим договором (а.с. 63-66).

Згідно з п.2.6 договору банк нараховує проценти на залишок коштів в розмірі 20% річних.

Умови вкладу передбачають розміщення коштів на термін 7 місяців до 05.07.2015 (п. 2.4 договору).

Відповідно до п.2.5 договору мінімальний незнижуваний залишок складає 100% від суми першого внеску, що на дату укладення договору складає 1 000,00грн.

24.12.2014 сторони уклали додаткову угоду № 1 до вказаного договору банківського вкладу № 30.00.000003 (а.с. 67), якою виклали п.п. 2.4, 2.5 у наступній редакції:

Умови вкладу передбачають розміщення коштів на термін 8 місяців до 05.08.2015 (п. 2.4 договору).

Мінімальний незнижуваний залишок складає 100% від суми першого внеску, що на дату укладення договору складає 4 000 000,00грн (п.2.5 договору).

25.12.2015 сторони уклали додаткову угоду № 2 до вказаного договору банківського вкладу № 30.00.000003 (а.с. 68), якою виклали п.п. 2.4, 2.5 у наступній редакції:

Умови вкладу передбачають розміщення коштів до 25.12.2015 (п. 2.4 договору).

Мінімальний незнижуваний залишок складає 100% від суми першого внеску, що на дату укладення договору складає 1 000,00грн (п.2.5 договору).

25.06.2015 ТОВ Тікетс.Юей (вкладник) та ПАТ Юніон ОСОБА_3 (банк) уклали договір № 30.00.002428 банківського вкладу Standart (строковий для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого, владник передає, а банк приймає на депозитний вклад в сумі 4 000 000,00 грн, за користування яким банк зобовязується нараховувати і сплачувати вкладнику 20 % річних (а.с. 69-71).

Строк розміщення вкладу до 25.12.2015 (п.1.3 договору).

08.07.2015 ПАТ Юніон ОСОБА_3(банк) та ТОВ Тікетс.Юей (позичальник) уклали договір про надання кредиту у формі овердрафту №50/07-15 ( а.с.10).

Відповідно до п.1.1 договору банк встановлює позичальнику з 08.07.2015 по 18.12.2015 (включно) ліміт овердрафту у розмірі 5 000 000,00 грн за поточним рахунком №437 та в межах встановленого ліміту овердрафту надає позичальнику кредитні кошти понад залишок його коштів на поточному рахунку в банку шляхом дебетування поточного рахунку позичальника (здійснення видаткових операцій). Ліміт овердрафту вважається виданим позичальнику та таким, що знаходиться у його користуванні, з моменту формування дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника та до моменту повного повернення овердрафту.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредитні кошти в межах встановленого ліміту овердрафту надаються позичальнику зі сплатою 1-5 днів (включно) 22% річних, 6-15 днів - 27% річних, 16-30 днів 32% річних.

Строк безперервного користування кредитом в межах ліміту овердрафту встановлюється не більше ніж 30 календарних днів, після чого фактично отримані кредитні кошти підлягають поверненню( п.1.3 договору).

Цільове використання овердрафту: поповнення обігових коштів (п.1.12 договору).

Відповідно до п.2.1 договору погашення овердрафту здійснюється автоматично за рахунок надходжень на поточний рахунок позичальника. Овердрафт вважається повністю погашеним, якщо на кінець останнього дня строку дії ліміту овердрафту або при настанні нового строку погашення овердрафту згідно з вимогами договору відсутній дебетовий залишок на поточному рахунку позичальника та відсутня заборгованість за овердрафтом на інших рахунках в банку, на яких за умовами цього договору може враховуватись заборгованість за овердрафтом.

Нарахування процентів на суму фактичної заборгованості за овердрафтом здійснюється за кожен день користування кредитними коштами, виданими у формі овердрафту. Проценти за овердрафтом нараховуються не рідше одного разу на місяця на суму дебетового сальдо, яке зафіксоване на кінець операційного дня (п.2.3 договору).

Згідно з п. 2.3 проценти сплачуються позичальником щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця за попередній календарний місяць користування кредитними коштами.

Відповідно до п.2.5 договору погашення заборгованості позичальника перед банком за цим договором буде відбуватись в наступній послідовності:

- витрати банку, повязані з погашенням заборгованості;

- штрафи та (або) пені;

- заборгованість за простроченими процентами;

- прострочена заборгованість з овердрафтом;

- поточна заборгованість за процентами, строк оплати яких настав;

- поточна заборгованість за овердрафтом;

- інші грошові зобовязання.

За несвоєчасне повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів в межах встановленого ліміту овердрафту, та/або за несвоєчасне забезпечення грошових надходжень на поточний рахунок, що має наслідком порушення строків сплати кредиту та/або процентів за кредитом та/або комісій/плати за цим договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі діючої на період виникнення прострочення подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення (п.5.1).

Виписками банку по рахунках ТОВ «Тікетс.Юей» підтверджено надання банком відповідачу овердрафту за період з 17.07.2015 по 01.10.2015 ( в межах ліміту 5 000 000,00 грн )шляхом дебетування поточного рахунку відповідача на загальну суму 28 362 525,65грн ( а.с.22-28) .

На підставі постанови Правління НБУ №939 від 24.12.2015 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Юніон ОСОБА_3 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.12.2015 прийнято рішення №241 про початок процедури ліквідації ПАТ ЮСБ ОСОБА_3 з 28.12.2015 по 27.12.2017 (включно) та делегування повноважень ліквідатора банку ОСОБА_4 (а.с. 35).

ТОВ «Тікетс.Юей» звернулося до уповноваженої особи ФГФФО на ліквідацію ПАТ ЮСБ ОСОБА_3 із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.01.2016 №15/2016, в якій вказує, що станом на 21.01.2016 сума овердрафту по кредитному договору №50/07-15 від 08.07.2015 становить 4 099 683,89грн, без урахування інших сум та платежів, що передбачені цим договором. Водночас сума вкладу товариства за договором банківського вкладу № 30.00.000003 від 05.12.2014 становить 1 070,76 грн, а за договором № 30.00.002428 банківського вкладу Standart (строковий для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) від 25.06.2015 сума вкладу становить 4 000 000,00 грн, що разом становить суму вкладу 4 001 070,76 грн. Відтак, ТОВ «Тікетс.Юей» просило здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог за вищенаведеними договорами у сумі 4 001 070,76 грн. Заява отримана банком 22.01.2016, що підтверджується штампом банку про реєстрацію вказаної заяви за вх.№ 1102 від 22.01.2016 (а.с.84-86).

У відповідь на вказану заяву ТОВ «Тікетс.Юей» банк листом (вих.№1879 від 11.03.2016) повідомив відповідача, що за умови сплати позичальником залишку заборгованості за договором овердрафту №50/07-15 від 08.07.2015 у розмірі різниці між загальною заборгованістю станом на 15.02.2016 та залишком коштів на депозитних рахунках позичальника, що становить 1 238 058,46грн, банком буде здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог в черговості, що передбачена п.п.2.5 кредитного договору( а.с. 87-88).

Платіжним дорученням №1608 від 01.04.2016 ТОВ «Тікетс.Юей» сплатило банку 1 238 058,46грн з призначенням платежу «погашення заборгованості за кредитним договором №50/07-15 від 08.07.2015» (а.с. 89).

Як вбачається з рішення кредитного комітету ПАТ «ЮСБ ОСОБА_3», оформленого протоколом №8 від 01.04.2016, кредитний комітет вирішив здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором №50/07-15 від 08.07.2015 з розрахунком заборгованості станом на 15.02.2016 в черговості, передбаченій п.2.5 договору. З 15.02.2016 на залишок заборгованості продовжувати нарахування відповідно до умов кредитного договору до повного погашення заборгованості (а.с. 29).

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору про надання кредиту у формі овердрафту №50/07-15 від 08.07.2015 банк надав відповідачу кредит у формі овердрафту за період з 17.07.2015 по 01.10.2015 (в межах встановленого ліміту 5 000 000,00 грн ) шляхом дебетування поточного рахунку відповідача на загальну суму 28 362 525,65грн, який був погашений відповідачем за період з 20.07.2015 по 30.09.2015 в сумі 24 262 841,76грн.

Також підтверджено, що банком та відповідачем були укладені договори банківського вкладу від 05.12.2014 та від 25.06.2015, за якими розмір вкладу відповідача станом на 21.01.2016 становив 4 001 070,76грн( 1 070,76 + 4 000 000,00).

На підставі ст. 601 ЦК України та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідач звернувся до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ Юніон ОСОБА_3 із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.01.2016 №15/2016 за договором овердрафту №50/07-15 від 08.07.2015 та за договорами банківського вкладу № 30.00.000003 від 05.12.2014, № 30.00.002428 від 25.06.2015 на загальну суму 4 001 070,76 грн. Цю заяву банк отримав 22.01.2016, що підтверджується штампом банку про реєстрацію вказаної заяви за вх.№ 1102 від 22.01.2016 .

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 602 вказаного Кодексу передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема, за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

На момент звернення відповідача до позивача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог ПАТ Юніон ОСОБА_3 перебував( і перебуває на даний час) у стані ліквідації, оскільки на підставі постанови Правління НБУ №939 від 24.12.2015 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Юніон ОСОБА_3 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.12.2015 прийнято рішення №241 про початок процедури ліквідації ПАТ ЮСБ ОСОБА_3 з 28.12.2015 по 27.12.2017 (включно) та делегування повноважень ліквідатора банку ОСОБА_4

Виведення неплатоспроможного банку з ринку регулюється нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 46 вказаного Закону встановлені наслідки початку процедури ліквідації банку.

Так, пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону, в редакції Закону від 16.07.2015, чинній час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами

Отже, названою нормою не заборонено зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації банку у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами.

З матеріалів справи вбачається, що за заявою відповідача від 21.01.2016 позивач здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 4 001 070,76 грн станом на 15.02.2016, проте суд визнав неправомірність здійснення позивачем зарахування станом 15.02.2016 та встановив, що зарахування відбулося станом 22.01.2016 (коли банк отримав заяву відповідача), з урахуванням якого та з урахуванням сплати відповідачем 01.04.2016 коштів в сумі 1 238 058,46грн на погашення боргу за кредитним договором, суд встановив відсутність заборгованості відповідача перед позивачем. Позивач не погоджується з висновками суду, стверджує, що позивач звернувся із заявою 26.01.2016, та посилається на наказ ФГВФО №389 від 10.11.2015, згідно з яким зарахування зустрічних однорідних вимог дозволяється через 10 календарних днів з дня звернення для погодження такої можливості.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника з огляду на наступне.

Заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.01.2016 банк отримав 22.01.2016, що підтверджується штампом банку про реєстрацію вказаної заяви за вх.№ 1102 від 22.01.2016 . Крім того, про отримання банком заяви саме 22.01.2016 вказано у протоколі №08 від01.04.2016 засідання кредитного комітету( а.с. 29), в листі банку № 2572 від 07.04.2016( а.с.90 -91).

Отже, доводи скаржника про те, відповідач звернувся із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог 26.01.2016 суперечать фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Як розяснено в п. 31 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 N 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Отже, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобовязань. Зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється в силу положень ст. 601 ЦК України та не пов'язується з прийняттям такого зарахування іншою стороною. Норми ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» також не пов'язують зарахування зустрічних однорідних вимог ні з датою прийняття рішення кредитним комітетом, ні з датою, визначеною кредитним комітетом, чи з датою, на яку відсутні зауваження ФГВФО щодо зарахування. Наказ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не може змінювати чи доповнювати норми закону.

Відтак колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що припинення зобов'язань відповідача за кредитним договором на суму 4 001 070,46грн відбулося саме 22.01.2016 зарахуванням зустрічних вимог на цю суму, коли позивач отримав заяву відповідача, та не бере до уваги посилання скаржника на наказ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №389 від 10.11.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 22.01.2016 заборгованість відповідача за кредитним договором становила 5 021 514,37грн, в т.ч.: 4 099 683 ,89 грн борг по тілу кредиту, 456 367,63грн борг по процентах, 439561,98грн пеня, нарахована на борг по тілу кредиту, 25 900,87грн пеня, нарахована на борг по процентах. Враховуючи встановлену пунктом 2.5 кредитного договору черговість погашення заборгованості, після зарахування зустрічних однорідних вимог залишилася заборгованість відповідача по тілу кредиту в сумі 1 020 443,61грн (4 001 070,76 - 5 021 514,37).

За період з 22.01.2016 по 01.04.2016 за користування кредитом в сумі 1 020 443,61грн підлягали сплаті проценти в сумі 62 453,20грн (у розмірі 32% річних), пеня в сумі 85 873,39грн на суму боргу по тілу кредиту та пеня в сумі 905,43грн на борг по процентах. Отже, станом на 01.04.2016 залишок заборгованості за кредитним договором становив 1 169 675,63грн (1 020 443,61 + 62 453.20 + 905,43+ 85 873,39), в той час як платіжним дорученням №1608 від 01.04.2016 відповідач сплатив 1 238 058,46грн з призначенням платежу «погашення заборгованості за кредитним договором №50/07-15 від 08.07.2015».

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про повне погашення відповідачем свого боргу станом на момент подання позову та про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від від 15.11.2016 у справі №914/2256/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 06.02.2017.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О. П. Дубник

Суддя О. І. Матущак