ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" лютого 2017 р. Справа № 924/1297/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, м. Хмельницький

до Теофіпольського виробничого управління житлово-комунального господарства, смт. Теофіполь

про стягнення 22668,00 грн. - шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 03.01.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 - керівник (у судовому засіданні 19.01.2017р.)

У судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна частини) проголошено 02.02.2017р., оскільки у судовому засіданні 19.01.2017р. оголошувалась перерва.

Суть спору: позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 22668,00 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

В обгрунтування позовних вимог посилався на проведену Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої складено акт №271/02 від 07.11.2013р. Перевіркою встановлено, що відповідач здійснював наднормативний скид забруднюючих речовин у річку Полква за відсутності дозволу на спеціальне водокористування. Зазначив, що наднормативний скид забруднюючих речовин у річку Полква відповідачем підтверджується результатами інструментально - лабораторних вимірювань.

Вказує, що відповідальність за дане порушення передбачена ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 110, 111 Водного кодексу України.

Розмір шкоди, завданої внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин у річку Полква, розраховано на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Мінприроди України від 20.07.2009р. №389, та становить 22668,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов просить відмовити в його задоволенні з підстав пропущення строку позовної давності. Свою позицію обгрунтовує тим, що вимоги позивача грунтуються на акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 07.11.2013р., а звернення до суду з позовом відбулося після закінчення встановленого законодавством (ст. 257 ЦК України) трирічного строку позовної давності.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вони обґрунтовані та підтверджені поданими доказами.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.01.2017р. наполягав на відмові у позові, з підстав закінчення строків позовної давності.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

На підставі направлення №5398/02 від 06.11.2013р. працівниками Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області було проведено позапланову перевірку дотримання Теофіпольським виробничим управлінням житлово-комунального господарства вимог природоохоронного законодавства в частині дотримання нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин у водний об'єкт річку Полква, про що складено акт перевірки №271/02 від 07.11.2013р.

Перевіркою, зокрема, встановлено, що Теофіпольське виробниче управління житлово-комунального господарство здійснювало скидання зворотних вод у річку Полква за відсутності затвердженого ГДС (самовільно). Очистні споруди відсутні, очистка зворотніх вод не проводиться. Суб'єктом господарювання не здійснюється контроль за якістю та кількістю скинутих у р. Полква зворотних вод. Журнал контролю за формою ПОД-13 не ведеться. Під час перевірки відібрано 3 проби стічної води і 2 поверхневих.

Акт підписано та отримано начальником Теофіпольського виробничого управління житлово-комунального господарства ОСОБА_2 з поясненням: припинити подачу та скид зворотніх вод неможливо, це є порушення Закону України "Про питну воду та питне водопостачання". На даний час кошти на будівництво очисних споруд з державного бюджету не виділено.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі протоколів №№396, 396-1 від 07.11.2013р. про адміністративне правопорушення, Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області винесено постанову №396/02 від 13.11.2013р. про накладення адміністративного стягнення на директора Теофіпольського виробничого управління житлово-комунального господарства ОСОБА_2 за порушення ч. 1 ст. 59, ст. ст. 60, 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 765,00 грн.

ОСОБА_2, не погоджуючись з постановою Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області про накладення адміністративного стягнення №396/02 від 13.11.2013р., оскаржив її у судовому порядку.

Згідно постанови Теофіпольського районного суду від 10.12.2013р. по справі №685/1432/13-а постанова про накладення адміністративного стягнення №396/02 від 13.11.2013р. змінена в частині накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 765,00 грн.; на підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності звільнено, обмежившись усним зауваженням йому; в іншій частині постанову залишено без змін.

На підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Мінприроди України від 20.07.2009р. №389, Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області здійснено розрахунок розміру збитків, заподіяних державі наднормативним скидом забруднюючих речовин у річку Полква внаслідок самовільного скиду зворотних вод без дозволу на спеціальне водокористування Теофіпольським виробничим управлінням житлово-комунального господарства.

Згідно розрахунку Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, збитки держави склали за період з 12.01.2012р. по 20.11.2013р. 22668,00 грн.

У листі №880/06 від 14.03.2016р. Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області повідомила Теофіпольське виробниче управління житлово-комунального господарства про сплату вказаних збитків у розмірі 22668,00 грн.

Дослідивши надані докази, оцінивши їх в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

Згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що природні ресурси України є власністю народу України, який має право на володіння, використання та розпорядження природними багатствами республіки.

Статтею 5 цього Закону визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ).

В ст. 66 Конституції України встановлено, що кожний зобов'язаний не заподіювати шкоду природі.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях належать державний контроль за використанням і охороною земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони республіки, а також за додержанням норм екологічної безпеки.

Відповідно до п. 4.2 Положення про Державну екологічну інспекцію у Хмельницькій області, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України №136 від 12.12.2011р. (далі - Положення), Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами, зокрема, вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів щодо наявності та дотримання умов виданих дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин; якості та кількості скинутих у водні об'єкти зворотних вод і забруднюючих речовин.

Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження (п. 6.4), складає протоколи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення у випадках передбачених законом (п. 4.3 Положення).

Згідно з п.1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого Наказом №464 від 10.09.2008р. Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, під актом перевірки слід розуміти документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Пунктом 4.13 зазначеного Порядку визначено, що за результатами проведеної планової або позапланової перевірки, в тому числі спільно з іншими органами державного нагляду (контролю), державним інспектором складається уніфікований акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містить перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), залежно від ресурсу, що перевірявся.

У відповідності до п.4.19 вказаного нормативно-правого акта в останній день перевірки два примірники акта перевірки підписуються державними інспекторами, які проводили перевірку, і всіма членами комісії (якщо перевірка проводилася комісією), керівником або уповноваженою особою суб'єкта господарювання. Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта перевірки. У разі відмови суб'єкта господарювання підписати акт, про це зазначається в акті перевірки.

Статтею 44 Водного кодексу України встановлено обов'язок водокористувачів здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст.48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

У ст.49 Водного кодексу України зазначено, що спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється за клопотанням водокористувача з обґрунтуванням потреби у воді, погодженим з державними органами водного господарства, - в разі використання поверхневих вод, державними органами геології - в разі використання підземних вод та державними органами охорони здоров'я - в разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування є платним.

Отже, відповідно до норм природоохоронного законодавства скидання зворотних вод у річку можливе лише у разі наявності у суб'єкта господарювання відповідного дозвільного документа.

Як свідчать матеріали справи, відповідач здійснював скидання зворотних вод у річку Полкву за відсутності відповідного дозволу, що підтверджено актом перевірки. Постанова про накладення адміністративного стягнення, в частині визнання начальника Теофіпольського ВУЖКГ винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 59, ст. ст. 60, 188-5 КУпАП, постановою Теофіпольського райсуду від 10.12.2013р. залишена без змін. Отже, вина відповідача у скиданні зворотних вод у річку Полкву за відсутності відповідного дозволу є доведеною.

Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. Підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних водним об'єктам наднормативним скидом забруднюючих речовин внаслідок самовільного скиду в річку за відсутності дозволу на спеціальне водокористування здійснюється за формулами, встановленими у "Методиці розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів" затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009р. за №767/16783.

Як вбачається з розрахунку, який здійснено позивачем на підставі вказаної Методики, розмір шкоди, заподіяної відповідачем навколишньому природному середовищу у період з 12.01.2012 р. по 20.11.2013 р., складає 22668,00 грн.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписи вказаної норми передбачають, що підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідач, як винна особа, повинен відшкодувати завдану державі шкоду внаслідок порушення природоохоронного законодавства в повному обсязі. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів на спростування висновків акту перевірки, розрахунку розміру шкоди. Не надано також і доказів відшкодування в добровільному порядку шкоди, заподіяної внаслідок скидання відповідачем зворотних вод у водойму за відсутності відповідного дозволу.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними доказами. Проте, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності до стягнення шкоди.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 Цивільного кодексу України.

Загальна позовна давність статтею 257 Цивільного кодексу України встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом п.1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008р. № 464, моментом виявлення порушення є дата складання акту перевірки.

Як свідчать матеріали справи, Державна екологічна інспекція провела перевірку та зафіксувала порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства 07.11.2013р., розрахунок шкоди за порушення природоохоронного законодавства здійснено за період з 12.01.2012р. по 20.11.2013р.

Позовна заява була подана до суду 26.12.2016р., тобто позивачем було пропущено строк позовної давності.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причини пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску позовної давності позивачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість поданої відповідачем заяви щодо застосування строків позовної давності, тому у позові належить відмовити з підстав пропущення строку позовної давності.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, м. Хмельницький до Теофіпольського виробничого управління житлово-комунального господарства, смт. Теофіполь про стягнення 22668,00 грн. - шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу відмовити.

Повне рішення складено 06 лютого 2017р.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу (смт. Теофіполь, вул. Заводська, 9).