РІШЕННЯ

"13" січня 2017 р.Справа № 921/286/16-г/10

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрушків Г.З.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38 офіс 23 .

до відповідача 1. Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у Борщівському районі Тернопільської області, м. Борщів, вул. Грушевського, 38

до відповідача 2. Відділу Державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції, м. Борщів, вул. Верхрадського, 3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Державна казначейська служба України, м.Київ, вул..Бастіонна, 39

про стягнення 60248 грн. 89 коп. в рахунок відшкодування коди.

Позивача: не з'явився.

Відповідача 1: ОСОБА_1 представник (довіреність №5 від 06.05.2016р..);

Відповідача 2: не з'явився.

Третя особа : не з'явилася

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні представнику відповідача 1 розяснено права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 81-1 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", звернулося до Господарського суду з позовною заявою до відповідача 1. Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у Борщівському районі Тернопільської області, відповідача 2. Відділу Державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції про стягнення - із державного бюджету України через Управління казначейської служби України у Борщівському районі Тернопільської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 5 858,00 грн 3% річних та 54 390,90 грн. інфляційних втрат в рахунок відшкодування підтвердженої шкоди у звязку із невиконанням рішення господарського суду Київської області від 26 червня 2013 року у справі №911/2003/13.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що рішенням господарського суду Київської області від 26.06.2013 року у справі №911/2003/13 стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРУЙДСЕРВІСГРУП" та Приватного підприємства "КРИСТАЛ ЛГК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ніко-Тайс" заборгованості згідно угоди №13-11/12-3 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012р. та договору поставки на умовах транспортного кредиту №36/200/К від 29 лютого 2008 року у вигляді пені у розмірі 1000грн. 00коп. та господарські витрати у вигляді оплати адвокатських послуг у розмірі 7000,00грн. і судового збору у сумі 1720,50грн. та стягнуто з Приватного підприємства "КРИСТАЛ ЛГК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ніко-Тайс" заборгованості згідно угоди №13-11/12-3 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012р. та договору поставки на умовах транспортного кредиту №36/200/К від 29 лютого 2008 року у вигляді пені у розмірі 50121,81грн., 3% річних у розмірі 8731,15коп., інфляційних витрат у розмірі 19867,03грн., про що видані відповідні накази від 23.07.2013р., на виконання яких державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 06.08.2013р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, проте позивач стверджує, що вищезазначені накази господарського суду до цього часу не виконані, незважаючи на те, що стягувач (позивач) не одноразово звертався до суду із скаргами на бездіяльність відділу ДВС Борщівського РУЮ Тернопільської області щодо виконання наказів господарського суду №911/2003/13 від 23.07.2013р. та ухвалами господарського суду Київської області від 14.07.2014р. та 13.04.2016р. у справі №911/2003/13 визнано незаконною бездіяльність відділу ДВС Борщівського РУЮ Тернопільської області у виконавчому провадженні, щодо виконання наказів господарського суду №911/2003/13 від 23.07.2013р. та зобовязано відділ ДВС Борщівського РУЮ Тернопільської області вчинити всі передбачені законодавством виконавчі дії у виконавчому провадженні при примусовому виконанні наказів господарського суду №911/2003/13 від 23.07.2013р., а тому позивач, посилаючись на ст. 22,614,1174 ЦК України просить суд стягнути з Державного бюджету України через управління Державної казначейської служби України у Борщівському районі Тернопільської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ніко-Тайс" 3% річних та інфляційні в рахунок відшкодування шкоди у звязку з невиконання рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2013р. у справі №911/2003/13.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 18.05.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 03 червня 2016р. на 12:30 год.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 15.07.2016р. здійснено заміну неналежного відповідача 1 Державний бюджет України в особі Управління Державної казначейської служби України у Борщівському районі Тернопільській області (м. Борщів вул. Грушевського, 38 ) на належного відповідача 1: Державну казначейську службу України (м.Київ, вул. Бастіонна, 6, ідентифікаційний код 37567646) та ухвалою суду від 17.08.2016р. матеріали даної справи передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-Б, 01030).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2016р. в частині вимог до відповідача1 Державної казначейської служби України припинено провадження. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 39, ідентифікаційний код юридичної особи 37567646) та п.3 резолютивної частини зазначеної ухвали матеріали даної справи направлено за підсудністю до Господарського суду Тернопільської області.

Згідно автоматизованого розподілу судових справ відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, матеріали справи №921/286/16-г/10 передано на розгляд суду у складі судді Андрушків Г.З.

Ухвалою суду від 16.11.2016 р. розгляд справи №921/286/16-г/10 призначено на 14.12.2016р. на 11год. 00хв.

В послідуючому розгляд справи відкладався на 28.12.2016р. та на 13.01.2017р. з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

Позивач не виконав вимог ухвали суду від 16.11.2016 року та від 14.12.2016р. і не надав суду витребуваних даними ухвалами суду документів, а також участі уповноваженого представника ні в судовому засіданні 14.12.2016 року, яке за його ж заявою на підставі ухвали суду від 07.12.2016 року, проводилось в режимі відео конференції, ні в даному судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та місце розгляду спору був повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення - ухвали суду від 30.12.2016р. знаходиться в матеріалах справи), причини неявки суду не повідомив.

Відповідач 1 у відзиві на позов (лист вхідний №3681 від 13.01.2017р.) та його уповноважений представник в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому посилається на норми Цивільного кодексу України, а саме зазначає, що ТОВ "Ніко-Тайс" повинен довести збитки, котрі були заподіяні відповідачем, безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача і заподіянням збитків, їх розмір, реальність їх понесення, а також надати докази вжиття захотів щодо запобігання їх виникненню, також на думку відповідача 1 ТОВ "компанія "Ніко-Тайс" помилково ототожнює факт можливості відшкодування збитків, завданих державним виконавцем юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження (деліктної відповідальності) з наявністю у виконавчої служби обовязку виконати грошове зобовязання боржника перед стягувачем, у звязку з чим, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, що склалися у даній справі, не поширюється положення частини другої статті 625 ЦК України, тому відповідач 1 вважає, що підстави для стягнення з ВДВС річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобовязання відсутні та просить у задоволення позовних вимог відмовити.

Відповідач 2 участі уповноваженого представника в жодне із судових засідань не забезпечив, хоча про час та місце розгляду спору був повідомлений належним чином - повідомлення про вручення поштових відправлень - ухвал суду від 16.11.2016р., від 14.12.2016р., від 30.12.2016р знаходиться в матеріалах справи), причини неявки суду не повідомив.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву (лист від 15.08.2016 року №3-4/3659 (вх..№15136 від 17.08.2-16 р.) відповідач 2 здійснивши аналіз матеріалів виконавчого провадження, зазначає, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчих документів, а саме наказів господарського суду Київської області від 23.07.2013 року №911/2003/13, вчинені виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» шляхом вчинення запитів в реєструючи органи, накладенням арешту на розрахункові рахунки боржника, оголошення розшуку транспортного засобу боржника.

Третя особа участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечила, хоча про час та місце розгляду спору була повідомлена належним чином - повідомлення про вручення поштового відправлення - ухвали суду від 30.12.2016р знаходиться в матеріалах справи), причини неявки суду не повідомила.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст. 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача 1, господарським судом встановлено наступне:

Рішенням господарського суду Київської області від 26.06.2013 року у справі №911/2003/13 стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРУЙДСЕРВІСГРУП" та Приватного підприємства "КРИСТАЛ ЛГК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ніко-Тайс" заборгованості згідно угоди №13-11/12-3 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012р. та договору поставки на умовах транспортного кредиту №36/200/К від 29 лютого 2008 року у вигляді пені у розмірі 1000грн. 00коп. та господарські витрати у вигляді оплати адвокатських послуг у розмірі 7000,00грн. і судового збору у сумі 1720,50грн., всього на загальну суму 9720грн.50коп. та стягнуто з Приватного підприємства "КРИСТАЛ ЛГК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ніко-Тайс" заборгованості згідно угоди №13-11/12-3 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012р. та договору поставки на умовах транспортного кредиту №36/200/К від 29 лютого 2008 року у вигляді пені у розмірі 50121,81грн., 3% річних у розмірі 8731,15коп., інфляційних витрат у розмірі 19867,03грн., всього на загальну суму 78719грн.99коп. , про що видані відповідні накази від 23.07.2013р.

06.08.2013р. відділом державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №39240106 про примусове виконання наказу №911/2003/13, який виданий господарським судом Київської області 23.07.2013р. про стягнення 78719,99 грн. з боржника ПП „КРИСТАЛ ЛГК" на користь стягувача ТОВ „Компанія Ніко-Тайс", та встановлено боржнику строк добровільного виконання рішення суду до 12.08.2013р.

А також, 06.08.2013р. відділом державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №39239778 про примусове виконання наказу №911/2003/13, який виданий господарським судом Київської області 23.07.2013р. про стягнення 9720,50 грн. з боржника ПП „КРИСТАЛ ЛГК" на користь стягувача ТОВ „Компанія Ніко-Тайс", та встановлено боржнику строк добровільного виконання рішення суду до 12.08.2013р.

У 2014 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернулася до господарського суду Київської області зі скаргою на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у Борщівського районного управління юстиції щодо виконання вищезазначених наказів, виданих господарським судом Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.07.2014р. у справі №911/2003/13 задоволено скаргу ТОВ „Компанія "Ніко-Тайс", визнано незаконною бездіяльність ВДВС Борщівського РУЮ щодо виконання наказу господарського суду Київської області від 23.07.2013р. по справі №911/2003/13 та зобовязано відділ ДВС Борщіського РУЮ Тернопільської області вчинити всі передбачені законодавством виконавчі дії у виконавчому провадженні при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області від 23.07.2013р. по справі №911/2003/13.

Оскільки вищезазначені накази господарського суду Київської області не виконувалися ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" повторно звернулася до суду з відповідною скаргою.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.04.2016р. у справі №911/2003/13 задоволено скаргу ТОВ „Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність ВДВС Борщівського РУЮ Тернопільської області у виконавчому провадженні №39240106, №39239778 щодо виконання наказів господарського суду Київської області від 23.07.2013р. по справі №911/2003/13. Визнано незаконною бездіяльність ВДВС Борщівського РУЮ у виконавчому провадженні №39240106, №39239778 щодо виконання наказів господарського суду Київської області від 23.07.2013р. по справі №911/2003/13.

Позивач в позовній заяві зазначає, що станом на день звернення з даним позовом до суду накази господарського суд Київської області від 23 липня 2013 року по справі №911/2003/13 не виконані, а тому ТОВ Компанією „Ніко-Тайс"здійснено нарахування 3% річних та інфляційних на загальний розмір грошових коштів 88440,49 грн. (в т.ч. 50121,81грн. - пені, 8731,15коп. - 3% річних, 19867,03грн. - інфляційних витрат, які стягнуті судовим рішенням з ПП „КРИСТАЛ ЛГК" та 1000грн. 00коп. пені, 7000,00грн. господарські витрати у вигляді оплати адвокатських послуг і 1720,50грн. судового збору, які стягнуті судовим рішенням з ТОВ "ПК ТРУЙДСЕРВІСГРУП" та ПП "КРИСТАЛ ЛГК") в рахунок відшкодування збитків, які спричинені позивачу неналежним і несвоєчасним виконанням судового рішення та просить суд стягнути дані нарахування із державного бюджету України через Управління казначейської служби України у Борщівському районі Тернопільської області

При цьому в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що наявні всі умови відповідальності відповідача -2 щодо відшкодування шкоди (збитків) позивачу, зокрема:

- дії відповідача 2 суперечать приписам Закону України „Про виконавче провадження»;

- є наявними понесення збитків, які виразились у неотриманні позивачем грошових коштів у виконавчому провадженні №32940106 та №39239778 щодо примусового виконання наказів господарського суду Київської області №911/2003/13 від 23.07.2013р., у зв'язку з підтвердженою бездіяльністю відповідача 2;

- безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача 2 під час виконання судового рішення та заподіянні зазначених збитків у вигляді неотримання позивачем грошових коштів у визначеному в рішенні розмірі;

- не спростована вина відповідача 2 у порушенні приписів Закону України «Про виконавче провадження» ВДВС Борщівського РУЮ Тернопільської області у виконавчому провадженні №32940106 та №39239778 щодо примусового виконання наказів господарського суду Київської області по справі №. 911/2003/13 від 23.07.2013р.

Проаналізувавши наявні у справі докази, надані сторонами в обґрунтування відповідно своїх вимог і заперечень, давши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та обов'язків.

У ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування,якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення всіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 04.06.2014 року по справі № 914/4280/13).

Таким чином для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов"язання та збитками.

При цьому, у спірних деліктних відносинах саме на позивача покладається обов'язок доведення усіх вище перелічених елементів складу правопорушення.

Згідно п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал. постанов господарських судів України"з послідуючими змінами, у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу",статті 87 Закону "Про виконавче провадження", статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби України, в яких працюють державні виконавці. та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз"ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов"язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз"яснення президії Вищого арбітражного суду України від 29.12.2007 №04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз"яснення.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними.

Як слідує з матеріалів справи, наявність такого елементу, як порушення зобов'язання позивач обґрунтовує неналежним і несвоєчасним виконанням відповідачем -2 рішення суду, що встановлено ухвалами господарського суду Київської області від 13.04.2016р. та від 14.07.2014р. у справі №911/2003/13 і в силу вимог ст.35 ГПК України не потребує доказування, а розрахунок самих збитків здійснений позивачем на підставі ст.625 ЦК України на всю суму грошових коштів, які стягнуті судовим рішенням з ПП „КРИСТАЛ ЛГК" (боржник) на користь позивача (кредитор).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний від цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України

Таким чином, відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК за своєю правовою природою відрізняється від збитків, відшкодування яких у разі порушення зобов'язання передбачене ст.ст. 22,1166 ЦК України.

В даному випадку, в силу вимог ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідача -2 виникло зобов'язання щодо проведення виконавчих дій з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Саме цим судовим рішенням, зобов'язання щодо виконання якого виникли у відповідача -2 на підставі Закону України «Про виконавче провадження» (немайнові зобов'язання), з ПП „КРИСТАЛ ЛГК" (боржник) і стягнуто грошові кошти на користь позивача (кредитор).

Таким чином, відповідач 2 не є зобов'язаною стороною у грошових зобов'язаннях, які виникли між позивачем (кредитор) і ПП „КРИСТАЛ ЛГК" (боржник), а тому стягнення із державного бюджету України через Управління казначейської служби України у Борщівському районі Тернопільської області 3% річних та інфляційних суперечить вимогам чинного законодавства України. Тобто, у розумінні вимог ст..509 та ст.625 ЦК України саме ПП „КРИСТАЛ ЛГК" має нести відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання, яке полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, у зв'язку з користуванням утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачу

Більш того, згідно з висновком Верховного Суду України, який міститься у постанові від 20.01.2016р. по справі №6-2759цс15, та який в силу вимог ст.111-28 ГПК України є обовязковим для всіх судів України під час вирішення відповідних спорів, при розгляді справ передбачену ст.625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід застосовувати, зясувавши: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Окрім того, п.9 роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994р. №02-5/215, з наступними змінами і доповненнями, у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Разом з тим, докази, які позивач надав до суду, жодним чином не доводять обставин можливого виконання судового рішення за рахунок майна боржника.

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (Приатне підприємство «"КРИСТАЛ ЛГК" станом на 10.10.2015р., на нерухоме майно (інше, нежилі приміщення цегельного заводу, адреса Тернопільська область, Борщівський р-н, с.Іване Пусте, вулиця Долини 2, будинок 1, номер РПВН: 541755, на нерухоме майно (нежитлова приміщення загальною площею 2768,3кв.м., яка розташована за адресою: Тернопільська область, Борщівський район, с. Іване-Пусте, вулиця Долини, 2 будинок 1), накладено заборону на підставі договору іпотеки від 30.03.2007р.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як зазначається в ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем в порушення вимог ст..33 ГПК України не доведено наявності таких елементів правопорушення, як збитки та причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з з державного бюджету України через Управління казначейської служби України у Борщівському районі Тернопільської області інфляційних втрат та 3% річних як збитків у звязку з несвоєчасним виконання ВДВС Борщівського районного управління юстиції наказів господарського суду Київської області від 23 липня 2013 року є безпідставними та необґрунтованими і такими що суперечать сутті вимог ст.625 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України, покладається на позивача у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 69, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. В позові - відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення, через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено « 03» лютого 2017 року.

Суддя Г.З. Андрушків