ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2017 р. Справа № 911/3750/16

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Мета

до Дочірнього підприємства Рітейл Центр

про стягнення 82 125, 47 грн.

за участю представників сторін:

позивач не зявився;

відповідач ОСОБА_1 - предст. за дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Гранд Мета (позивач) до Дочірнього підприємства Рітейл Центр(відповідач) про стягнення 82 125, 47 грн. заборгованості за поставлений товар за Договором від 04.11.2014 № РЦ027791.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що на підставі укладеного між сторонами договору, відповідачеві поставлявся товар, за який відповідач мав розраховуватись в строки та порядку встановленого договором. Однак, зважаючи на те, що вчасно та в повному обсязі розрахунки Дочірнім підприємствм Рітейл Центр здійснені не були, станом на 01.01.2016 борг склав 152 345,59 грн.

В подальшому, протягом 2016 року було поставлено товар на загальну суму 322 668,73 грн. За цей період на розрахунковий рахунок ТОВ «Гранд Мета» за видатковими накладними, строк оплати по яким настав, отримано грошові кошти в розмірі 235 017,20 грн., про що свідчать банківські виписки. Крім того, суму оплати за товар зменшено шляхом взаємозаліку на суму наданих відповідачем послуг в розмірі 29 047,09 грн. згідно відповідних актів про надання послуг. Також було здійснено повернення товару на загальну суму 128 824,56 грн. А тому, на момент подачі позову, сума боргу склала 82 125, 47 грн. (152 345,59+322 668,73-235 017,20-29 047,09-128 824,56).

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.11.2016 у справі №911/3750/16 було порушено провадження та призначено до розгляду на 12.12.2016 року.

12.12.2016 позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача, крім суми основного боргу, інфляційні втрати (за період з вересня по листопад 2016) та 3% річних (за період з 01.09.2016 по 12.12.2016), які становлять 8179,95 грн. 1065, 18 грн. відповідно.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) поряду.

Враховуючи те, що заява про збільшення позову обумовлена несвоєчасним виконання відповідачем договірних зобовязань, а у відповідності до вищезазначених норм законодавства, ціну позову вказує позивач, суд зазначає, що має місце нова ціна позову 91 370,60 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

12.12.2016 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти позову заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. При цьому, відповідач зазначає, що ДП «Рітейл Центр» надавались позивачеві маркетингові послуги відповідно до договору № ВЗ РЦ 027791 від 04.11.2014. на суму 39 083,91 грн. щодо яких проведено залік зустрічних вимог. Також відповідачем надавались послуги щодо організації руху продукції постачальника до споживача згідно акту виконаних робіт від 21.05.2015 № 571500 на суму 10 000,00 грн. та послуги щодо контролю за розміщенням товарів на полицях згідно акту виконаних робіт від 21.05.2015 № 636 936 на суму 2 520,00 грн., в результаті сторонами проведено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 12 520,00 грн.

Також відповідач усно в судовому засіданні заперечив проти суми боргу в розмірі 4 962,79 грн., яка виникла у відповідача на підставі договору № 1А220 від 22.04.2016 про переведення боргу та яку позивач безпідставно включив до заборгованості за договором №РЦ027791, а тому зазначена сума, не є предметом розгляду вимог в межах даної справи.

В судовому засіданні 12.12.2016 було оголошено перерву до 23.01.2017.

11.01.2017 позивач подав пояснення на позов, згідно яких зазначив, що дійсно сума в розмірі 4 962,79 грн. перейшла до нього на підставі укладеного трьохстороннього договору про переведення боргу № 1А220, яка також відображена і у акті звіряння розрахунків за період з 01.06.2016 по 31.06.2016, а тому оскільки дана сума боргу рахується за відповідачем, просить задовольнити позовні вимоги повністю в розмірі 82 125,47 грн.(основний борг) та заявлені інфляційні втрати та 3% річних.

На адресу суду позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у звязку зі збільшенням періоду заборгованості, зокрема, на суму інфляційних в розмірі 739,13 грн. (грудень 2016) та 283,50 грн. 3% річних (з 13.12.2016 по 23.01.2017). Таким чином, розмір заявлених позовних вимог становить 92 393, 23 грн.

23.01.2017 позивач в порядку ст. 44 ГПК України та ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» подав клопотання про повернення судового збору, у звязку з його надмірною сплатою. На підставі чого винесено відповідну ухвалу від 30.01.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.01.2017 продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

В судовому засіданні 23.01.2017 було оголошено перерву до 30.01.2017.

27.01.2017 відповідач подав додаткові пояснення з приводу суми в розмірі 4 962, 79 грн., яка включена до основного боргу. В свою чергу, відповідач наголошує, що зазначена сума не має ніякого відношення до договору № РЦ027791 від 04.11.2014, заборгованість по якому, за розрахунком відповідача, складає 77 268, 52 грн.

Також відповідачем подано власний контррозрахунок 3% річних та інфляційних, який залучено до матеріалів справи.

Позивач в судове засідання 30.01.2017 не зявився, однак на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Вказане клопотання судом задоволено.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

30.01.2017 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

04 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета» (постачальником) та Дочірнім підприємством «Рітейл Центр» (покупець) було укладено договір №РЦ027791, відповідно до умов якого постачальник з метою оптово/роздрібної реалізації покупцем через мережу магазинів «Фуршет» зобовязується поставляти товар в асортименті та кількості згідно поданих замовлень по цінах, узгоджених у специфікації і зазначених в накладних, а Покупець приймає і оплачує вартість такого товару.

Вказаним Договором сторонами узгоджено наступне: постачальник здійснює поставку товару в асортименті, кількості та строки, визначені в замовленні покупця на умовах DDP до місця призначення, вказаного у замовленні, датою поставки є дата отримання покупцем товару на складі (п.п.3.1., 3.4.). Перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі (п.5.1.). Покупець оплачує товар за цінами, погодженими сторонами в Специфікації та підтвердженими у накладних (п.7.1.). загальна сума Договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару (п.7.8.).

Крім того, між сторонами укладено договір № ВЗ РЦ027791 від 04.11.2014 про надання послуг, згідно умов якого замовник ТОВ «Гранд мета» доручає виконавцеві ДП «Рітейл Центр», а виконавець зобовязується надати замовнику за плату маркетингові послуги стосовно товарів, поставлених замовником згідно Договору № РЦ027791 в Мережумагазинів виконавця «Фуршет».

Вартість таких послуг, які надаються ДП «Рітейл Центр», складає 11% від загальної суми проданого в мережі товару. Оплата послуг здійснюється шляхом зарахування зустрічних вимог, тобто зарахування належних виконавцю за ці послуги сум із грошових коштів, що мають бути перераховані замовнику за поставлений товар згідно Договору поставки від 04.11.2014р. №РЦ027791.

Як стверджує позивач, у відповідності до умов договору та на підставі отриманих заявок було здійснено поставку товару на загальну суму 577 493, 89 грн., зокрема: в 2014 році 40 041, 06 грн.; в 2015 році 214 784, 10 грн.; 2016 році 322 668, 73 грн. При цьому, в якості оплати за поставлений товар на розрахунковий рахунок позивача надійшло 313 703,99 грн. (в 2015 році на суму 78 686, 79 грн., в 2016 році на суму 235 017,20 грн.).

За договором про надання маркетингових послуг від 04.11.2014 № ВЗ РЦ027791 надано послуг на загальну суму 40 318, 87 грн., в тому числі в 2015 році 11 272, 78 грн., в 2016 році на суму 29 047, 09 грн.

Також ДП «Рітейл Центр» були надані послуги щодо організації руху товарів на загальну суму 12 520,00 грн., зокрема, згідно актів № 571500 від 21.05.2015 на суму 10 000,00 грн. та № 636936 від 21.05.2015 на суму 2 520,00 грн. До того ж, відповідно до умов договору протягом 2016 року було повернуто товару на загальну суму 128 824, 56 грн. А тому, з урахуванням вищевикладеного, сума боргу склала 82 125,47 грн. (577 493,89-313 703,99-40 319,87-12 520,00-128 824,56).

Відповідач проти зазначеної суми боргу частково заперечує, про що свідчать останні письмові пояснення на позов, посилаючись при цьому, що до основної суми боргу, яку просить стягнути позивач за Договором № РЦ 027791, включена сума в розмірі 4 962, 79 грн., яка не є предметом вказаного Договору, у звязку з чим в частині стягнення 4 962, 79 грн. слід відмовити.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до п. 7.9 договору, оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 120 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару.

При цьому, на підставі іншого договору про надання послуг № ВЗ РЦ 027791 від 04.11.2014 сторонами врегульовано таке питання, як зарахування зустрічних вимог. Зважаючи на укладені між сторонами договори та керуючись нормами Цивільного кодексу України, між сторонами було здійснено ряд поставок та надання маркетингових послуг.

В свою чергу, як зясовано судом, зокрема, з наявних накладних, загальна сума поставленого товару за весь період договірних відносин між сторонами склала 572 531, 10 грн., а не 577 493, 89 грн. як зазначає позивач.

Зазначена розбіжність полягає в тому, що сума боргу 4 962, 79 грн., яка не прослідковується по жодній із накладних перейшла як право вимоги до позивача згідно договору про переведення боргу № 1А220 від 22.04.2016 року, відповідно до якого первісний боржник ТОВ «Еффіус Груп» переводить на нового боржника ДП «Рітейл Центр» борг у розмірі 4 962, 79 грн., який виник за договором № ЭГ027790 від 04.11.2014.

Згідно даного договору, новий боржник відповідач приймає на себе зобовязання сплатити кредитору позивачу суму боргу на умовах, передбачених основним договором та даним договором, а первісний боржник зобовязується в порядку, в строки та на умовах, передбачених даним Договором, відшкодувати понесені новим боржником витрати по сплаті його боргу перед кредитором.

Вказані обставини підтверджує і позивач, про що останнім подано додаткові пояснення від 11.01.2017. Однак, на його думку, зазначена сума також підлягає задоволенню, оскільки відображена в акті звіряння розрахунків та підтверджується первинними документами.

При цьому, слід зазначити, що предметом розгляду позовних вимог у справі №911/3750/16, є стягнення заборгованості за Договором № РЦ 027791 від 04.11.2014.

В свою чергу, позивач, з посиланням на норми процесуального законодавства, заяви про зміну предмету позову не подавав, а тому зважаючи на те, що заборгованість в розмірі 4 962, 79 грн. виникла з інших підстав, які до предмету даної справи не входять, суд відмовляє в задоволені стягнення 4 962,79 грн.

Таким чином, сума основного боргу, яка залишилась неоплаченою та підтверджується матеріалами справи за Договором № РЦ 027791 від 04.11.2014 на момент винесення рішення становить 77 162, 68 грн.

Враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів повної оплати отриманого товару, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 77 162,68 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1348,68 грн. 3% річних (з 01.09.2016 по 23.01.2017) та 8 919,08 грн. інфляційних втрат (вересень-грудень 2016).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач подав власний контрозрахунок фінансових санкцій, відповідно до якого сума 3% річних становить 1 271,00 грн., інфляційних втрат 5 379,25 грн.

Суд, перевіривши правильність зазначеного позивачем періоду та розрахунку, виходячи з суми боргу, яка виникла за договором поставки № РЦ027791, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», встановив, що заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати підлягають задоволенню частково в розмірі 1289,55 грн. річних (з 01.09.2016 по 23.01.2017) та 7 787,08 грн. (вересень-грудень 2016) відповідно.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає до стягнення 77 162,68 грн. основного боргу, 1 289,55 грн. 3% річних та 7 787,08 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 16, кім.5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд мета» (40021, м. Суми, вул. Кірова, 168, ) 77 162 (сімдесят сім тисяч сто шістдесят дві) грн. 68 коп. основного боргу, 1 289 (одну тисячу двісті вісімдесят девять) грн. 55 коп. 3% річних, 7 787 (сім тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 08 коп. інфляційних втрат, 1293 (одну тисячу двісті девяносто три) грн. 59 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині відмовити.

Дата підписання повного тексту рішення 09.02.2017 року

Суддя О.В. Щоткін