ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017 Справа №917/2001/16

м. Полтава

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит, 04050, м. Київ, вул. Січових стрільців (Артема), 60

до Приватного акціонерного товариства F&C REALTY, 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-А

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство Ініціатор+, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 36-Б

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 12.12.2016 року;

Від відповідача: не зявився;

Від третьої особи: не зявився.

Суть справи: розглядається позовна заява про звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлові приміщення (банк), в буд. А-5, що розташовані за адресою: місто Полтава, вулиця Жовтнева, будинок № 77 (сімдесят сім), загальною площею 794,6 кв.м., реєстраційний номер 26591067, згідно Іпотечного договору № 2759И/0609 від 30.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим № 466 та Договору про внесення змін від 03.12.2010 року до Іпотечного договору №2759И/0609 від 30.06.2009 року, за реєстровим № 466, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 1148, укладеного між Закритим акціонерним товариством «F & С REALTY» правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Приватне акціонерне товариство «F & С REALTY» (, адреса: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-А) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», шляхом передачі у власність зазначеного майна Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60; ) за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (том 2, а.с. 79), витребуваних судом доказів не надав.

Відповідачем заявлено клопотання від 13.01.2017 року про передачу справи за підсудністю до господарського суду м. Києва. В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, отже даний спір виник при виконанні господарських договорів та згідно положень статті 15 ГПК України має розглядатись за місцезнаходженням відповідача.

Судом відхилено зазначене клопотання виходячи з наступного.

Відповідно до статей 13, 15 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України, підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (стаття 16 ГПК України).

Статтею 16 ГПК України встановлено виключну підсудність справ господарському суду у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном; такі справи розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна. Також правилами статті 16 ГПК України визначається підсудність справ у спорах про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, шляхом визнання права власності на це майно (абзац перший пункту 20.7. постанови пленуму ВГСУ від 24 жовтня 2011 року N 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»).

Враховуючи викладене, оскільки нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, та щодо якого позивачем висуваються вимоги про визнання права власності, знаходиться в м. Полтаві, що підтверджується наданою позивачем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек (том 2, а.с.13-14), справа підлягає розгляду господарським судом Полтавської області.

Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце його проведення повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (том 2, а.с. 78) витребуваних доказів не надала.

Обставин, які б перешкоджали розглянути спір у даному судовому засіданні, судом не виявлено, суд надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, тому суд приймає рішення по суті позовних вимог в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 02.02.2017р. судом згідно ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено та підписано 07.02.2017 року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

05 липня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та Приватним акціонерним товариством «Ініціатор+» (третя особа) було укладено Договір про невідновлювальну кредитну лінію № 1093-01-06 (том 1, а.с. 31-38), назву якого було змінено згідно Додаткової угоди від 15.11.2006 року на «Договір про мультивалютну кредитну лінію №1093м-01-06 від 05.07.2006р.» (том 1, а.с. 50) (далі - «Кредитний договір»), відповідно до якого Позичальнику (третій особі) було надано на умовах поворотності, строковості, платності кредитні кошти в межах кредитної лінії у розмірі згідно п.1.1. Кредитного договору 500 000 грн., з кінцевим строком повернення до 05.07.2011 року (п.2.4. Кредитного договору) з оплатою за користування кредитними коштами процентів в розмірі 16% річних (а за користування кредитними коштами з моменту, вказаному в підпункті «б» п.3.1. цього договору, сплатити проценти в підвищеному розмірі).

Для обліку коштів, які видаються в рахунок кредитної лінії Банк відкриває позичальнику позичковий рахунок в Національній валюті України (гривні) № 3980, МФО 300131 (п. 1.1. Кредитного договору в редакції Додаткової угоди від 15.11.2006 року, том 1, а.с. 50).

Відповідно до п. З.4. Кредитного договору та Додаткових угод до нього, нарахування та погашення процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник оплачує проценти в строк з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, Позичальник зобов'язується використовувати кредитні кошти, отримані за цим договором, на поповнення обігових коштів, в тому числі придбання цінних паперів українських підприємств.

Згідно п. 7.1. Кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати відсотків, комісій Позичальник сплачує Позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Надалі, умови Кредитного договору було змінено шляхом підписання додаткових угод до Договору про невідновлювальну кредитну лінію № 1093-01-06 від 05.07.2006 року, які є невід'ємною його частиною (том 1, а.с. 39-125).

09.02.2009 року було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору (том 1, а.с. 72), за умовами якої внесені зміни в п.1.1., а саме передбачено, що Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 67 787 000 грн.

На виконання умов Кредитного договору позивач видав третій особі ПАТ «Ініціатор+» на позичковий рахунок № 3980 кредитні кошти на загальну суму 71 601 988,40 грн., що підтверджується заявкою ПАТ «Ініціатор+» на видачу кредитних коштів від 04.07.2006 р. (том 1, а.с. 23-30) та меморіальними ордерами №404 від 24.07.2006 року, на суму 500 000,00 грн., №694 від 18.08.2006 року на суму 1 000 000,00 грн.; №4107 від 08.09.2006 року на суму 420 000,00 грн.; № 432 від 11.09.2006 року на суму 1 000 000,00 грн.; №950 від 17.10.2006 року на суму 200 000,00 грн.; №363 від 03.11.2006 року на суму 195 000,00 грн.; №504 від 09.11.2006 року на суму 500 000,00 грн.; №668 від 26.10.2007 року на суму 42 100,00 грн.; №186 від 19.08.2008 року на суму 2 320 000,00 грн.; №194 від 15.09.2008 року на суму 1 593 240,00 грн.; №441 від 23.09.2008 року на суму 150 000,00 грн.; №433 від 04.11.2008 року на суму 28 814 647,00 грн.; №1019 від 19.03.2009 року на суму 34 867 001,40 грн., в яких підставою перерахування коштів зазначено реквізити Кредитного договору (том 2, а.с. 30-42).

Як свідчать пояснення представника позивача, надані в судовому засіданні, отримані позичальником кредитні кошти в доларах США були повернуті в повному обсязі, тому предметом позову є вимоги про стягнення боргу в національній валюті України.

Згідно п.2.5. Додаткової угоди від 09.02.2009 року позичальник зобовязався повернути всі отримані кредитні кошти Банку в валюті заборгованості по кожному траншу до 05.07.2011 року включно шляхом перерахування грошових коштів на відповідні позичкові рахунки згідно графіку погашення кредитної лінії (додаток 3 до цієї угоди, том 1 а.с. 73).

За Додатковою угодою від 05.07.2013 року до Договору про мультивалютну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року продовжено строк дії Кредитного договору до 05 липня 2016 року (том 1, а.с. 117).

Відповідно до п.2.5 Договору (в редакції Додаткової угоди від 05.07.2013 року), позичальник зобовязався повернути всі отримані кредитні кошти Банку в валюті заборгованості по кожному траншу до 05.07.2016 року включно шляхом перерахування грошових коштів на відповідні позичкові рахунки згідно графіку погашення кредитної лінії (додаток 6 до цієї угоди, том 1 а.с. 118).

Залишок кредиту в сумі 67 786 988, 40 грн. сплачено позичальником не було. Зазначене підтверджується випискою банку по особовому рахунку позичальника (том 2, а.с.59-65).

Згідно умов Кредитного договору, за користування кредитними коштами Позичальник сплачує проценти на умовах передбачених розділом 3 Договору про невідновлювальну кредитну лінію №1093-01-06 від 05.07.2006р.

Так, п.3.1 Договору передбачає, що Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами, виходячи із наступних процентних ставок:

а) 16% (шістнадцять цілих) процентів річних - (в розмірі, вказаному в п.1.1. даного Договору) за період з дня видачі до строку повернення кредиту, вказаного в п.2.4 Договору;

б) 32% (тридцять два) проценти річних за період з 06 липня 2011 року до дня фактичного погашення цієї поточної (основної) заборгованості.

Надалі, умови Кредитного договору було змінено шляхом підписання додаткових угод до Договору про невідновлювальну кредитну лінію № 1093-01-06 від 05.07.2006 року, які є невід'ємною його частиною.

Зокрема, Додатковою угодою від 30.07.2010р. (том 1, а.с.85-86), було викладено п. 3.1 Договору наступній редакції:

3.1.Банк нараховує, а позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитними коштами окремо по кожному траншу, виходячи з наступних процентних ставок:

а) по кредиту в Національній валюті України гривні:

16% річних за користування траншем в період з дня видачі до 31.10.2009 року включно;

14% річних за користування траншем в період з 01.11.2009 року по 31.12.2009 року включно;

7% річних за користування траншем в період з 01.01.2010 року по 31.07.2010 року включно.

За період з 01.08.2010 року до дати повернення кредиту, вказаної в п. 2.5. Договору відсоткова ставка встановлюється в розмірі рівному сумі діючої облікової ставки Національного банку України і маржи Банка 1%.

б) у випадку порушення встановленого в п. 2.5. Договору Графіку погашення кредитної лінії Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в валюті кредиту виходячи з наступних відсоткових ставок:

- по кредиту в Національній валюті України гривні: відсоткова ставка встановлюється в розмірі рівному сумі діючої облікової ставки Національного банку України і маржі Банку 20% річних від суми своєчасного зобовязання по кредиту згідно вищевказаному графіку за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї позичкової (основної) заборгованості.

Сторони визначили, що у випадку встановлення розміру відсотком ставки по Договору виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України (з урахуванням маржи Банка), відсоткова ставка автоматично змінюється виходячи з повідомлень Національного банку України про зміну облікової ставки, в день зміни облікової ставки, а виплата відсотків позичальником здійснюється з урахуванням даних змін без укладення додаткових угод до даного Договору.

Додатковою угодою від 01.02.2011р. (том 2, а.с. 65 а - 65 б) п.3.1 було викладено в наступній редакції:

« 3.1. Банк нараховує, а Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами окремо по кожному траншу, виходячи з наступних процентних ставок:

а) - по кредиту в Національній валюті України (гривні):

- 16%) (шістнадцять цілих) процентів річних за користування траншем в період з дня видачі по 31 жовтня 2009 року включно;

- 14 % (чотирнадцять) процентів річних за період з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2009 року включно;

- 7 % (сім) процентів річних за період з 01 січня 2010 року по 31 липня 2010 року і включно;

За період з 01 серпня 2010 року по 31 січня 2011 року включно, процентна ставка встановлюється в розмірі рівному сумі діючої облікової ставки Національного банку України і маржі Банку 1% (один) процент річних;

- 8,35 % (вісім цілих тридцять п'ять сотих) процентів річних за період з 01 лютого 2011 року до строку повернення кредиту, визначеного п. 2.5 цього Договору;

б) у випадку порушення встановленого в п. 2.5. цього Договору Графіку погашення кредитної лінії Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в валюті кредиту, виходячи з наступних процентних ставок:

- по кредиту в Національній валюті України (гривні) - 16,7% (шістнадцять цілих сім десятих) процентів річних від суми невиконаного своєчасного зобов'язання по кредиту згідно вищевказаного Графіку, за період з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї поточної (основної) заборгованості;

в) по кредиту в Національній валюті України (гривні) - 16,7%) (шістнадцять цілих сім десятих) процентів річних за період з дати, вказаної в п. 2.5. даного Договору до дня фактичного погашення поточної заборгованості.

П.п. «В» п.3.4 Договору (в редакції Додаткової угоди від 05.07.2013 року) передбачено, що невиплачена позичальником частина нарахованих процентів підлягає оплаті позичальником одноразово в строк не пізніше дати повернення кредиту, визначеної в п.2.5 Договору, тобто до 05.07.2016 року.

Позичальник свої зобовязання по сплаті процентів не виконав належним чином, що підтверджується випискою банку по особовому рахунку позичальника.

Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, розрахунок відсотків здійснюється за період користування кожним траншем окремо, з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку, відкритого Позичальнику, до моменту повернення коштів на вказаний позичковий рахунок. Розрахунок відсотків за день видачі здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок відсотків по заборгованості в гривні здійснюється по методу «факт/365» («факт/366» у високосному році), по заборгованості в інших валютах цього Договору - за методом «факт 360 днів».

Відповідно до п. З.4. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 12.05.2015 року) нарахування і сплата відсотків за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно.

Відповідно до Додаткової угоди від 12.05.2015 року до Договору (том 1, а.с.125), п.3.4 Договору було викладено в новій редакції, якою передбачено, що залишок нарахованих та неоплачених процентів на рахунках за користування кредитними коштами, отриманими за даним Договором в гривні обліковується на рахунку № 2 980. Позичальник зобов'язується сплатити проценти, нараховані за користування кредитними коштами, згідно наступного графіку: до 30.12.2015 року, але не пізніше строку повернення кредиту вказаного в п. 2.5. Договору (щодо процентів, нарахованих по 25.12.2015 року включно); одноразово, але не пізніше строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору (щодо відсотків, нарахованих з 26.12.2015 року по 04.07.2016 року включно, але не пізніше строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору), тобто до 06.07.2016р.

На підставі вказаних положень Договору, за період користування кредитом станом на 01.11.2016р. позивачем було нараховано позичальнику 47 009 727,26 грн. відсотків на строкову суму заборгованості, 3 680 685,31 грн. відсотків на прострочену суму заборгованості, з урахуванням здійсненої позичальником оплати відсотків на загальну суму 5 042 668,58 грн., загальний розмір його заборгованості по сплаті відсотків станом на 01.11.2016р. становить 45 647 743,99 грн. згідно з наданим позивачем розрахунком (том 1, а.с. 138-142).

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

П. 7.1. Кредитного договору передбачена відповідальність Боржника за порушення умов даного Договору, а саме: за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 2.2, 2.5., 2.6, 3.4., 3.6., 4.5., 6.1., 8.3. цього Договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим Договором. Сплата пені на звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Позичальник (третя особа) не сплатив позивачу заборгованість за кредитом та процентами в строк, визначений п.3.4 Договору (в редакції Додаткової угоди від 12.05.2015 року до Договору), тобто до 06.07.2015р., докази сплати боргу, витребувані судом у третьої особи ухвалою від 19.12.2016р., надані суду не були.

За період з 06.07.2016р. по 01.11.2016р. позивачем нараховано 6 812 036,70 грн. пені за прострочення погашень основної заборгованості по кредиту та 4 357 465,65 грн. пені за період з 06.07.2016р. по 01.11.2016р. за прострочення сплати відсотків. Всього нараховано пені на суму 11 169 502,35 грн. (том 1, а.с. 142).

Таким чином, загальна сума заборгованості за Кредитним договором станом на 01.11.2016 року складає 124 604 234,74 грн., з яких:

сума простроченої заборгованості за кредитом - 67 786 988, 40 грн.;

сума простроченої заборгованості за відсотками - 45 647 743, 99 грн.;

пеня за прострочення платежів -11 169 502,35 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком (позивачем) та Закритим акціонерним товариством «F & С REALTY», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Приватне акціонерне товариство «F & С REALTY» (далі - ПАТ «F & С REALTY», «Іпотекодавець») було укладено Іпотечний договір № 2759И/0609 від 30.06.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим № 466 та Договір про внесення змін від 03.12.2010 року до Іпотечного договору №2759И/0609 від 30.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 1148 (далі - Іпотечний договір, том 1, а.с. 126-133).

Відповідно до п. 1 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є нежитлові приміщення (банк), в буд. А-5, що розташовані за адресою: місто Полтава, вулиця Жовтнева, будинок № 77 (сімдесят сім), загальною площею 794,6 кв.м., реєстраційний номер 26591067 (далі - Предмет іпотеки).

Як зазначено в п.4 Іпотечного договору, Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 14.11.2008 року по справі №2/344, та Ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 24.11.2008 року, справа №6-325/08, Виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави від 24.11.2008 року, справа № 6-325/08, зареєстрованого Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 02 березня 2009 року, реєстраційний номер 26591067, номер запису 1930 в книзі 10, Витягу про реєстрацію права власності № 22025871, Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 25 червня 2009 року за № 23124009.

Зазначене підтверджується також наданою позивачем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек (том 2, а.с.13-14).

Пунктом 3 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється за ліквідною вартістю Предмета іпотеки, а узгоджена між Банком та Іпотекодавцем ліквідаційна вартість Предмету іпотеки становить 9 800 000 (дев'ять мільйонів вісімсот тисяч) гривень 00 копійок.

Згідно п. 2 Іпотечного договору, Предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року (далі - Основне зобов'язання), на суму 67 787 000 грн., а також процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентних ставок вказаних в п.3.1. Основного зобов'язання, а також комісійної винагороди за Кредитним договором, неустойки за цим Договором або за Основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за Основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Пунктом 8.4.3. Іпотечного договору встановлено право Іпотекодержателя звернути стягнення на Предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання Позичальника зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином.

Відповідно до п. 10 Іпотечного договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на розсуд Іпотекодержателя або за рішенням суду, або виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору.

Згідно п.11.3 Іпотечного договору, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: за рішенням суду (п.11.1) або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.11.2).

Відповідно до п.11.3 Іпотечного договору, згідно з застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.п.11.3.1, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі права власності Іпотекодержателю на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Реєстрація іпотеки в Державному реєстрі іпотек проведена 30.06.2009р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 2, а.с.12-16).

Інших обтяжувачів Предмета іпотеки не зареєстровано.

Позивач направив відповідачу (іпотекодавцю) та позичальнику (третій особі) в порядку ст. 33-35 Закону України «Про іпотеку» вимогу від 11.11.2016р. № 3-242100/11972 про погашення заборгованості за Кредитним договором у повному розмірі, а в разі непогашення зазначеної заборгованості - про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відправка та отримання вимоги підтверджується фіскальним чеком від 14.11.2016р. та повідомленнями про вручення поштового відправлення 15.11.2016 року (том 1, а.с.136 -137).

Відповідач та третя особа не надали суду доказів погашення простроченої заборгованості за Договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Частиною першою ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 590, ч. 2 ст. 592 ЦК України, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено право заставодержателя (іпотекодержателя) на звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) у разі неналежного виконання основного зобов'язання, а також право заставодержателя (іпотекодержателя) вимагати дострокового виконання основного зобов'язання у разі порушення заставодавцем (іпотекодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет застави (іпотеки).

Вказане вище право іпотекодержателя передбачено також положеннями п. 5.1 Договору іпотеки, відповідно до якого іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо в момент настання строку виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані повністю.

Таким чином, у позивача, як іпотекодержателя, виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

В п. 10 Договору іпотеки сторони дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки (у тому числі при самостійному продажу іпотекодержателем та при передачі предмету іпотеки іпотекодерждателю у власність та ін.) здійснюється за ліквідаційною вартістю предмету іпотеки.

Як встановлено судом, п.11.3.1. Іпотечного договору передбачено право на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідач не надав доказів наявності згоди на передачу предмета іпотеки у власність позивачу в позасудовому порядку, вимога позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором, направлена позивачем відповідно до ст.ст.33-35 Закону України «Про іпотеку», задоволена не була, позивачем також не було отримано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про наявність спору між сторонами по справі з приводу виконання зобовязань, що витікають з Іпотечного договору.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з положень частини 2 статті 16 ЦК України, статей 33, 36, частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 р. № 3-43гс14.

Також Верховний Суд України постановами від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16, від 12 жовтня 2016 року № 6-504цс16 залишив в силі судові рішення про задоволення позовних вимого іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, зазначивши у вказаних постановах, що ураховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним способом відновлення прав кредитора є застосування передбаченої сторонами в договорі процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) кредиту.

За правовою позицію, викладеною Верховним Судом України у зазначених постановах, установивши факт невиконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором, суд вірно вирішив спір по суті, захистивши порушені права кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобовязань, забезпечених іпотекою, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем (позичальником).

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Разом з тим, судом приймається до уваги, що вищевказана ст. 39 Закону України «Про іпотеку» має назву «Реалізація предмета іпотеки за рішенням суду», і з її змісту також вбачається, що визначення початкової ціни предмета іпотеки в рішенні суду здійснюється у випадку, коли судом виноситься рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом його реалізації (на прилюдних торгах або із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону).

В той же час, ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» прямо передбачає, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 р. № 6-1205цс15, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен указати, що початкова ціна предмета іпотеки встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього є примусовим способом реалізації встановленого угодою сторін за Іпотечним договором права іпотекодержателя набути право власності на предмет іпотеки шляхом його передачі іпотекодавцем у власність іпотекодержателя, за наявності умов, передбачених у відповідному застереженні, і таке рішення не потребує вчинення виконавчих дій органами примусового виконання судових рішень.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як передбачено ст.ст.4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність позивача за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності, є такими, що відповідають діючому законодавству та забезпечують як ефективний захист порушеного права позивача, так і законні інтереси усіх сторін спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлення судом факту наявності заборгованості за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року у сумі 124 604 234,74 грн., а також факту наявності в Іпотечному договорі застереження, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України судовий збір стягується з відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49 (ч.2), 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. В рахунок часткового погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства Ініціатор+, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 36-Б () перед Публічним акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит, 04050, м. Київ, вул. Січових стрільців (Артема), 60 () за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року, укладеним між AT Банк Фінанси та Кредит та Приватним акціонерним товариством Ініціатор +, яка станом на 01.11.2016 року складає 124 604 234 грн. 74 коп., з яких:

- сума простроченої заборгованості за кредитом - 67 786 988 (шістдесят сім мільйонів сімсот вісімдесят шість тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім) гривень 40 копійок;

- сума простроченої заборгованості за відсотками - 45 647 743 (сорок п'ять мільйонів шістсот сорок сім тисяч сімсот сорок три) гривні 99 копійок;

- пеня за прострочення - 11 169 502 (одинадцять мільйонів сто шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот дві) гривні 35 копійок (з них пеня за прострочку основного боргу по кредиту 6 812 036,70 грн.; пеня за прострочку сплати відсотків 4 357 465,65 грн.)

звернути стягнення на нежитлові приміщення (банк), в буд. А-5, що розташовані за адресою: місто Полтава, вулиця Жовтнева, будинок № 77 (сімдесят сім), загальною площею 794,6 кв.м., реєстраційний номер 26591067, які є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору № 2759И/0609 від 30.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим № 466 та Договору про внесення змін від 03.12.2010 року до Іпотечного договору №2759И/0609 від 30.06.2009 року, за реєстровим № 466, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 1148, укладеного між Закритим акціонерним товариством F & С REALTY, правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Приватне акціонерне товариство F & С REALTY (, адреса: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-А) та Публічним акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит, шляхом передачі у власність зазначеного майна Публічному акціонерному товариству Банк Фінанси та Кредит (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60; ) за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства F&C REALTY, 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-А () на користь Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит, 04050, м. Київ, вул. Січових стрільців (Артема), 60 () - 147 000 грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.02.2017 року.

Суддя І.І. Пушко