номер провадження справи 33/130/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017 Справа № 908/3221/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (юридична адреса: 02088, м. Київ, вул. Харченка Євгенія, 42; поштова адреса: 69009, м. Запоріжжя, поштове відділення № 9, а/с ТОВ "Баядера Логістик")

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: Рудюк В.О. - довіреність № б/н від 31.12.2016 р.;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик", м. Київ звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Бердянськ Запорізької області заборгованості за договором поставки № 1252 від 02.06.2015 р. в розмірі 12484,67 грн., з яких: 9491,38 грн. - сума основного боргу, 1410,71 грн. - сума пені, 664,40 грн. - сума штрафу, 918,18 грн. - сума 20 % річних.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки № 1252 від 02.06.2015 р., позивач за видатковими накладними поставив відповідачу товар на загальну суму 20292,60 грн., вартість якої відповідачем було сплачено частково на суму 5000,00 грн. Також, 22.09.2016 р. здійснено повернення товару на суму 5801,22 грн. Решта боргу в сумі 9491,38 грн. залишилась несплаченою. За доводами позивача, порушення відповідачем умов Договору щодо сплати вартості отриманого товару, є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді передбачених договором та законом санкцій. Посилаючись на приписи ст.ст. 526, 692, 712 ЦК України, ст. 193 ГК України та умови укладеного між сторонами договору, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.12.2016 р. порушено провадження у справі № 908/3221/16, розгляд якої призначено на 10.01.2017 р.

На підставі ст. 77 ГПК України, ухвалою від 10.01.2017 р. розгляд справи було відкладено на 31.01.2017 р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач - вимоги суду, викладені в ухвалах від 01.12.2016 р. та від 10.01.2017 р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвали господарського суду від 01.12.2016р. та від 10.01.2017 р. (з інформацією про час та місце судового розгляду справи) були направлені судом на адресу відповідача: АДРЕСА_1, яка співпадає з місцезнаходженням відповідача, визначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (Витяг з ЄДРПОУ наявний в матеріалах справи).

Поштове відправлення з ухвалою від 01.12.2016 р. повернулося до суду з позначкою відділення поштового зв'язку - «за закінченням терміну зберігання». Ухвала від 10.01.2017р. на адресу суду не поверталася.

Таким чином про час та місце судового розгляду даної справи відповідач був повідомлений належним чином.

В пункті 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/675 від 14.08.2007 р. "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" (із змінами та доповненнями) зазначено, що у разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Згідно із ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, враховуючи обмеженість розгляду справи визначеним законом процесуальним строком вирішення спору (останній день строку розгляду справи - 01.02.2017 р.) та достатність матеріалів справи для розгляду по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

За клопотанням присутнього у судовому засіданні представника позивача судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

В судовому засіданні 31.01.2017 р. справу розглянуто за наявними матеріалами в межах встановленого строку, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 02.06.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (Постачальником, позивачем у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупцем, відповідачем у справі) було укладено договір поставки № 1252 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця алкогольні напої (товар), а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору найменування, кількість, асортимент товару визначається Покупцем у замовленні та зазначається Постачальником видатковій накладній на товар.

За визначенням п. 5.1 та п. 5.2 Договору, ціна на товар визначена у Прайс-листі Постачальника, який діє на момент здійснення Покупцем замовлення. Ціна на товар зазначається Постачальником у видатковій накладній на товар.

Згідно з п. 5.3 Договору загальна сума договору дорівнює загальній вартості товару, який Постачальник поставив Покупцю впродовж всього строку дії даного договору згідно видаткових накладних на товар.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що розрахунки за товар здійснюються Покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати.

Відповідно до п. 7.1 Договору у випадку порушення Покупцем строків оплати вартості одержаного від Постачальника товару, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення строків оплати вартості одержаного від Постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу.

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати отриманого від Постачальника товару, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику 20% річних від суми боргу за користування чужими грошовими коштами.

За визначенням п. 9.6 Договору, даний договір чинний (строк дії): протягом 2 років з дати укладення. У випадку, якщо жодна із сторін не заявила про свої наміри розірвати або змінити Договір за один місяць до його закінчення, даний Договір вважається автоматично пролонгованим на той же самий термін та тих же умовах.

Як зазначено в позовній заяві, протягом дії Договору позивач передав, а відповідач прийняв у власність продукцію - алкогольні напої на загальну суму 20292,60 грн., вартість якої відповідачем було сплачено частково на суму 5000,00 грн. Також, 22.09.2016 р. здійснено повернення товару на суму 5801,22 грн.

Решта боргу в сумі 9491,38 грн. залишилась несплаченою.

У зв'язку з цим, позивачем відповідачу було направлено Претензію (вих. № 194 від 27.10.2016р.) з вимогою погасити існуючу заборгованість.

Згідно довідки позивача від 30.12.2016 р. (вих. № 58), за підписом начальника бази ТОВ «Баядера Логістик» та старшого бухгалтера підприємства, станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду, борг в сумі 9491,38 грн. залишився відповідачем несплаченим.

Позовна вимога про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості за договором поставки № 1252 від 02.06.2015 р. в розмірі 12484,67 грн., з яких: 9491,38 грн. - сума основного боргу, 1410,71 грн. - сума пені, 664,40 грн. - сума штрафу, 918,18 грн. - сума 20 % річних, стала предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з долучених до справи копій видаткових накладних, позивач на виконання своїх договірних зобов'язань протягом червня - серпня 2016 року поставив відповідачу товар на загальну суму 20292,60 грн., а саме:

- № 15646/14363 від 22.06.2016 р. на суму 7591,68 грн.,

- № 16422/15095 від 29.06.2016 р. на суму 2582,10 грн.,

- № 16423/15096 від 29.06.2016 р. на суму 2634,18 грн.,

- № 18869/17362 від 20.07.2016 р. на суму 3692,04 грн.,

- № 19610/18042 від 27.07.2016 р. на суму 1128,96 грн.,

- № 19608/18380 від 29.07.2016 р. на суму 1766,28 грн.,

- № 20497/18940 від 03.08.2016 р. на суму 897,36 грн.

Отримання відповідачем товару підтверджується вказаними вище видатковими накладними, які містять підпис уповноваженого представника Покупця.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Умови здійснення розрахунків між сторонами, узгоджено в розділі 6 Договору.

Так, в пункті 6.1 Договору сторонами передбачено, що розрахунки за товар здійснюються Покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати.

Як вже зазначалось вище, товар було поставлено позивачем в період з 22.06.2016 р. по 03.08.2016 р.

Отже, станом на дату звернення позивача із даним позовом до суду, строк оплати за вказаними вище видатковими накладними наступив.

Відповідач свої зобов'язання щодо повної оплати отриманого Товару, всупереч умов Договору та вимог закону, не виконав.

З наданих позивачем доказів (прибутковий касовий ордер № 10 093 від 30.08.2016р., накладна на повернення товару від покупця № 2694 від 22.09.2016 р.) вбачається, що відповідачем в рахунок оплати вартості отриманого товару було внесено в касу Постачальника (позивача) суму 5000,00 грн., а також здійснено повернення товару на загальну суму 5801,22 грн.

Решта боргу в сумі 9491,38 грн. залишилась несплаченою. Доказів її погашення відповідачем господарському суду не надано.

Згідно з долученої до матеріалів справи Довідки (вих. №58 від 30.12.2016 р.) за підписом посадових осіб підприємства позивача, станом на 30.12.2016 р. сума основної заборгованості відповідача перед позивачем за Договором складає 9491,38 грн.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині оплати отриманого Товару, та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 9491,38 грн., а тому задовольняє її у повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимоги про стягнення пені та штрафу заявлено позивачем на підставі п. 7.1 Договору, згідно з яким у випадку порушення Покупцем строків оплати вартості одержаного від Постачальника товару, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення строків оплати вартості одержаного від Постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу.

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманого за Договором товару, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 1410,71 грн. та штраф в розмірі 664,40 грн.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою ст. 231 ГК України.

В разі порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України (сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості).

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, нарахування позивачем на підставі п. 7.1 Договору пені та штрафу за порушення відповідачем умов Договору слід визнати правомірним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" (за кожною окремо накладною, виходячи з дати початку порушення грошового зобов'язання, суми боргу за спірний період, з урахуванням суми та дати часткової оплати, а також вартості повернутого товару) та розрахунок суми штрафу, суд вважає, що вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в заявлених сумах, а саме: в сумі 1410,71 грн. пені та в сумі 664,40 грн. штрафу.

Частиною третьою статті 692 ЦК України встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, зазначена норма встановлює право продавця (постачальника) у разі несвоєчасної оплати товару покупцем вимагати від останнього оплати товару та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частина друга статті 536 ЦК України).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Тобто, стаття 625 ЦК України, між іншим, надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, встановити інший ніж 3% річних розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, який і було визначено сторонами у пункті 9.2 Договору. Згідно з цим пунктом, у випадку порушення Покупцем строків оплати отриманого від Постачальника товару, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику 20% річних від суми боргу за користування чужими грошовими коштами.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 20% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" (за кожною окремо накладною, виходячи з дати початку порушення грошового зобов'язання, суми боргу за спірний період, з урахуванням суми та дати часткової оплати та повернення товару), суд дійшов до висновку, що він є вірним, складеним відповідно до вимог чинного законодавства.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 1410,71 грн. пені, сума 664,40 грн. штрафу та сума 918,18 грн. - 20% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обов'язок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку, відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 33 ГПК України, не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання зобов'язань ним зобов'язань за Договором.

Отже, з підстав зазначених вище, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача шляхом стягнення суми 1378,00 грн. на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (юридична адреса: 02088, м. Київ, вул. Харченка Євгенія, 42; поштова адреса: 69009, м. Запоріжжя, поштове відділення № 9, а/с ТОВ "Баядера Логістик", ) суму 9491 (дев'ять тисяч чотириста дев'яносто одна) грн. 38 коп. основного боргу, суму 1410 (одна тисяча чотириста десять) грн. 71 коп. пені, суму 664 (шістсот шістдесят чотири) грн. 40 коп. штрафу, суму 918 (дев'ятсот вісімнадцять) грн. 18 коп. - 20% річних та суму 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 02.02.2017р.

Суддя М.В. Мірошниченко