ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" лютого 2017 р.Справа № 916/3407/16

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Креін Юкреін" (67806, Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Теплична, 1, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

про стягнення 14 500,00 грн.

Суддя Шаратов Ю.А.

Представники:

Від позивача - ОСОБА_3 (довіреність від 07.11.2016);

Від відповідача - Пилипенко С.Є. (довіреність від 28.03.2016).

Від третьої особи - не з'явився.

Суть спору:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Креін Юкреін" (далі - Відповідач) про стягнення 14 500,00 грн.

Ухвалою суду від 12.12.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 26.12.2016.

В судовому засіданні 26.12.2016 оголошено перерву до 18.01.2017.

Ухвалою суду від 18.01.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 та відкладено розгляд справи на 01.02.2017.

Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Позовні вимоги, із посиланням на статті 525, 526, 530, 625, 901, 903, 909 Цивільного кодексу України, статтю 307 Господарського кодексу України, обґрунтовані відмовою Відповідача сплатити послуги перевезення вантажу, ціна якого становить - 14 500,00 грн., згідно з замовленням.

Представник Відповідача заперечував проти позовних вимог Позивача та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Надав відзив на позовну заяву від 26.12.2016 № 193 (вх. № 31304/16 від 27.12.2016), в якому із посиланням на статті 11, 205, 207 Цивільного кодексу України, статтю 174 Господарського кодексу України, просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки між Позивачем та Відповідачем договорів перевезення вантажу зміст яких був би зафіксований в одному або кількох документах у листах, телеграмах, якими би обмінювалися сторони, не укладалося та сторонами, або їх уповноваженими особами не підписувалися.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду Одеської області „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не забезпечив явку свого повноважного представника до судового засідання. Вимоги ухвали суду від 18.01.2017 не виконав, письмового письмових пояснень щодо предмету спору та документів, що підтверджують зазначені в них обставини, суду не представив. Направлення судової кореспонденції ФОП ОСОБА_2 підтверджується Реєстром вихідної поштової кореспонденції за 20.01.2017 /а.с. 63/.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представників Позивача та Відповідача, суд

в с т а н о в и в:

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Отже, сторонами за договором перевезення вантажу є перевізник і одержувач.

Як вбачається зі місту товарно-транспортної накладної від 30.08.2016 № 33/30/08, копію якої надано Позивачем, автомобілем НОМЕР_3, причіп/напівпричіп НОМЕР_4, автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_2, для замовника (вантажовідправник/вантажоодержувач) ТОВ „Креін Юкреін", здійснено перевезення із навантаженням у пункті: Старий Самбір, та розвантаженням у пункті Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 65, найменування вантажу: Superlift counterweight, маса брутто, 25 т. /а.с. 17/.

Судом встановлено, що 30.08.2016 між ФОП ОСОБА_2 та Відповідачем укладено договір на транспортно-експедиційні послуги № 79. Відповідно до вказаного Договору-заявки ФОП ОСОБА_2 зобов'язався доставити вантаж Відповідача, із навантаженням у пункті: Старий Самбір, та розвантаженням у пункті Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 65, найменування вантажу: Superlift counterweight, маса брутто, 25 т. /а.с. 52/.

ФОП ОСОБА_2 на виконання вказаного Договору-заявки виставлено Відповідачу рахунок від 31.08.2016 № 21 на суму 19 000,00 грн. /а.с. 53/.

Відповідачем сплачено 51 500,00 грн., зокрема, відповідно до виставленого рахунку від 31.08.2016 № 21, що підтверджується платіжним дорученням від 31.08.2016 № 1178 /а.с. 54/.

Отже, судом встановлено наявність договірних відносини із здійснення перевезення із навантаженням у пункті Старий Самбір, та розвантаженням у пункті Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 65, найменування вантажу: Superlift counterweight, маса брутто, 25 т. між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ „Креін Юкреін".

Відповідно до частини першої статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною першою статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем в порушення статтей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження виникнення у Відповідача господарського зобов'язання перед Позивачем щодо сплати 14 500,00 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у позові в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові покладаються на Позивача.

Не підлягає й задоволенню позовна вимога про стягнення витрат пов'язаних з наданням юридичної допомоги та представництва в суді у розмірі 2 500,00 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 43 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 6 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI передбачено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Судом встановлено, що 07.11.2016 між Позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено Договір про надання юридичної допомоги та представництво в суді № 7/11. Отже, Договір укладено між Позивачем та ФОП ОСОБА_3, а не з адвокатом.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.Частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при відмові в позові - на позивача (пункт 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7).

Повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписанно 06 лютого 2017 р.

Керуючись частиною першою статті 11, частиною першою статті 509, статтями 525, 526, 629, частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду Одеської області „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, пунктом 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7, статтями 32, 33, 34, 36, 49, 75, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суддя Ю.А. Шаратов