РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2017Справа №910/20472/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»

до Спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,

на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

про стягнення 10 004,12 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: не з'явився

від відповідача: Суховерко О.В. за довіреністю № 428/17 від 10.01.2017

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.11.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» (відповідач) про стягнення 10 004,12 грн., з яких 9 416,16 грн. - страхове відшкодування, 492,77 грн. - інфляційні втрати та 95,19 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Брокбізнес на підставі договору страхування наземного транспорту № 006-466823/01НТ від 19.06.2015 внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування у зв'язку з пошкодженням автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. (Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «ГАЗ-2705», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/7963690).) Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, склала 43 182,46 грн. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило страхове відшкодування, відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 33 766,30 грн. А тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9 416,16 грн. покладається на відповідача, як на особу, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/7963690). Позивач також просить суд стягнути з відповідача 492,77 грн. інфляційних втрат та 95,19 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20472/16 та призначено розгляд справи на 28.11.2016 об 11:20 год.

22.11.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволене.

23.11.2016 через відділ діловодства суду у відповідь на запит суду надійшов лист Моторного (транспортного) страхового бюро № 7/2-28/30492 від 18.11.2016 з інформацією про страхове покриття за полісом № АІ/7963690.

В судове засідання, призначене на 28.11.2016, представник відповідача з'явився.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 28.11.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 14.11.2016 про порушення провадження у справі № 910/20472/16 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 28.11.2016, подав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна". Клопотання залучене судом до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 28.11.2016 представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи витягів з наказів № 315-к від 14.09.2015, № 177-к від 25.05.2015. Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 28.11.2016, здійснювався розгляд клопотання відповідача, поданого 28.11.2016 в судовому засіданні, про залучення до участі у справі третьої особи.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2016 підтримав зазначене клопотання, надав усні пояснення щодо необхідності задоволення останнього та просив суд залучити до участі у справі Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки, на думку відповідача, рішення у справі у справі № 910/20472/16 може вплинути на її права та обов'язки щодо однієї зі сторін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, керуючись положеннями ст. 27 ГПК України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача, поданого 28.11.2016 в судовому засіданні, та залучення до участі у справі Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Враховуючи необхідність залучення до участі у справі третьої особи, нез'явлення представника позивача в судове засідання, не виконання останнім вимог ухвали суду від 14.11.2016 та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 28.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 відкладено розгляд справи на 19.12.2016 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

15.12.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява щодо виконання вимог ухвали суду від 14.11.2016, якою позивач направив на адресу суду для огляду оригінали документів. В якості додатку до зазначеної заяви позивач також подав заяву з підтвердженням про відсутність аналогічного спору та заяву, відповідно до якої просив суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача через неможливість позивача забезпечити явку представника в судові засідання.

В судове засідання, призначене на 19.12.2016, представник відповідача з'явився.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 19.12.2016 не з'явився, але повідомив суд про причини неявки, подавши 15.12.2016 через відділ діловодства суду заяву, відповідно до якої просив суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача через неможливість позивача забезпечити явку представника в судові засідання.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 19.12.2016, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 28.11.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 19.12.2016, подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив залучено судом до матеріалів справи та передано до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 19.12.2016 представник відповідача надав усні заперечення щодо заявлених позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, поданому 19.12.2016 в судовому засіданні.

В судовому засіданні 19.12.2016 представник відповідача подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору, нез'явлення представника третьої особи в судове засідання, не виконання останнім вимог ухвали суду від 28.11.2016 та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 19.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 30.01.2017 о 10:20 год.

У зв'язку з неможливістю розгляду справи в судовому засіданні, призначеному на 30.01.2017, суд дійшов висновку про необхідність призначення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 призначено розгляд справи на 03.02.2017 о 10:20 год.

В судове засідання, призначене на 03.02.2017, представник відповідача з'явився.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 03.02.2017 не з'явився, але повідомив суд про причини неявки, подавши 15.12.2016 через відділ діловодства суду заяву, відповідно до якої просив суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача через неможливість позивача забезпечити явку представника в судові засідання.

Судом встановлено, що позивач не подавав та не надсилав до суду заяв (клопотань) про зміну позовних вимог або про відмову від позову, а таке свідчить про те, що позивач підтримує заявлені ним у позовній заяві б/н від 03.11.2016 позовні вимоги.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 03.02.2017, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 28.11.2016 та від 19.12.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 03.02.2017 без участі представників позивача та третьої особи, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

В судовому засіданні 03.02.2017 представник відповідача надав усні заперечення щодо заявлених позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, поданому 19.12.2016 в судовому засіданні.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 03.02.2017 відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.06.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-466823/01НТ (надалі -договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год. 29.06.2015 до 24:00 год. 28.06.2016.

02.09.2015 в місті Львові на вулиці Личаківській сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «ГАЗ-2705», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5. Наведене підтверджується довідкою № 71755015 про дорожньо-транспортну пригоду 5 Роти 4 Батальйону УПС МВС у місті Львові від 16.09.2015.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_5 п. 16.11, 2.1 додаток 1 до Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Залізничного районного суду міста Львова від 02.12.2015 у справі № 462/6461/15-п, відповідно до якої ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Згідно звіту № Ю-00525 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу, складеного 10.09.2015 оцінювачем ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 60 545,56 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та з ПДВ становить 40 453,64 грн. (надалі - звіт № Ю-00525 від 10.09.2015).

Загальний розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до рахунку-фактури Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 № 0-00000038 від 18.09.2015 та акту № 0-00000034 від 28.10.2015 здачі-приймання робіт (надання послуг) становить 52 261,40 грн. (надалі - рахунок-фактура № 0-00000038 від 18.09.2015, акт № 0-00000034 від 28.10.2015).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 56432/1 від 03.11.2015 по договору страхування та розрахунку страхового відшкодування до нього було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 43 182,46 грн., виплата якого підтверджується позивачем платіжним дорученням № 19144 від 09.11.2015. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № 56432/1 від 03.11.2015, сума страхового відшкодування була визначена за вирахуванням 1 225 грн. франшизи та з урахуванням коефіцієнту недострахування (0.85) - 7 853,94 грн.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до полісу № АІ/7963690, транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», страхувальником за даним полісом визначено юридичну особу - Спільне українсько-естонське підприємство у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 50 000,00 грн., строк дії даного полісу з 03.05.2015 до 02.05.2016, франшиза - 0,00 грн.

Таким чином Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АІ/7963690, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

До виплати із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» як страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належала сума в розмірі 43 182,46 грн. з урахуванням ліміту відповідальності по майну та франшизи за полісом № АІ/7963690).

Як свідчать матеріали справи, а саме платіжне доручення № 41301 від 11.04.2015, копія якого наявна в матеріалах справи, надана позивачем разом із позовною заявою, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 11.04.2016 здійснило відшкодування вартості відновлювального ремонту в сумі 33 766,30 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ, яка була визначена у звіті № Ю-00525 від 10.15.2015.

Враховуючи той факт, що ремонт автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, було проведено Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, який не є платником ПДВ, то страхове відшкодування, яке мало виплатити Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» позивачу, розраховувалось без ПДВ.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно абзацу 3 п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Відповідно до ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», виплативши страхове відшкодування ОСОБА_2 на підставі договору № 006-466823/01НТ від 19.06.2015 добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок пошкодження автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, в ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_5, який на момент спірної ДТП (02.09.2015) був працівником Спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД», отримало право зворотної вимоги до останнього у розмірі 9 416, 16 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 18.06.2016 на адресу Спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» позивачем було направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

Зі змісту даних офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (роздруківка з сайту http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/Default.aspx наявна в матеріалах справи, надана позивачем разом із позовною заявою), вбачається, що представник за довіреністю Спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» отримав зазначену претензію 21.06.2016.

Однак, станом на 09.11.2016 відповідь на вказану претензію на адресу позивача не надходила, витрати на виплату страхового відшкодування не повернуті.

За наведених обставин позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення 10 004,12 грн., з яких 9 416,16 грн. - страхове відшкодування, 492,77 грн. - інфляційні втрати та 95,19 грн. - 3% річних.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно з ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума матеріальної шкоди в розмірі 9 416,16 грн., яка покладається на відповідача, як на особу, яка завдала шкоду.

Відповідач на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 не надав копію полісу № АІ/7963690. Матеріали справи містять відомості по зазначеному полісу з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, надані на запит суду.

Судом на підставі Полісу № АІ/7963690 встановлено, що транспортний засіб - автомобіль «ГАЗ-2705», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди власнику автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, якій позивачем виплачено страхове відшкодування, був застрахований відповідачем - Спільним українсько-естонським підприємством у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна». При цьому належність зазначеного транспортного засобу відповідачеві останній фактично не оспорив.

Як вище було встановлено, особою винною у скоєнні спірної ДТП відповідно до постанови Залізничного районного суду міста Львова від 02.12.2015 у справі № 462/6461/15-п визнано ОСОБА_5.

При цьому в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження того, що транспортним засобом - автомобілем «ГАЗ-2705», реєстраційний номер НОМЕР_2, під час спірної ДТП керувала особа, що експлуатувала його не на законних підставах. Напроти, наявними в матеріалах справи довідкою № 71755015 про дорожньо-транспортну пригоду та постановою Залізничного районного суду міста Львова від 02.12.2015 у справі № 462/6461/15-п підтверджується законність підстав керування автомобілем «ГАЗ-2705», реєстраційний номер НОМЕР_2, під час ДТП ОСОБА_5, оскільки останній вказаний в наведених довідці та постанові в якості водія автомобіля, яким спричинено ДТП, та без будь-яких зазначень про експлуатацію цього автомобіля не на законних підставах.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 1166 ЦК шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, за встановлених обставин, до виплати з відповідача підлягала сума в розмірі 9 416,16 грн. (43 182,46 грн. (сума матеріального збитку, підтверджена звітом № Ю-00525 від 10.09.2015, рахунком-фактурою № 0-00000038 від 18.09.2015, актом № 0-00000034 від 28.10.2015, страховим актом № 56432/1 від 03.11.2015 по договору страхування та розрахунком страхового відшкодування до нього, платіжним дорученням № 19144 від 09.11.2015) - 33 766,30 грн. (страхове відшкодування, здійснене Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ, яке було визначена у звіті № Ю-00525 від 10.15.2015).

Позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди в порядку суброгації, яка була отримана представником за довіреністю Спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» 21.06.2016, що підтверджується матеріалами справи, а саме роздруківкою з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (роздруківка з сайту http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/Default.aspx наявна в матеріалах справи, надана позивачем разом із позовною заявою).

Станом на час розгляду справи по суті докази на підтвердження здійснення відповідачем виплати 9 416,16 грн. страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні, відповідачем до суду не подані та до матеріалів справи не залучені.

За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 416,16 грн. страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

В позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Щодо підставності заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає за необхідності зазначити наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням.

Cтаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, згідно з якою підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 01 червня 2016 року (справа № 3-295гс16), висновки якої про застосування правової норми у спірних правовідносинах при прийнятті рішення у справі, є обов'язкові до врахування судом згідно положень ч. 2 ст. 82 ГПК України.

У відповідача виникло зобов'язання по здійсненню страхового відшкодування позивачу.

З огляду на вищевикладене та наявність, станом на час вирішення спору, прострочення відповідачем перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 9 416,16 грн., керуючись положеннями ст. 253 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що позивач вірно визначив період нарахування сум 3 % річних за період з 02.07.2016 по 03.11.2016 та інфляційних втрат за період з 02.07.2016 по 01.10.2016.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3 % річних, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 95,19 грн. за період з 02.07.2016 по 03.11.2016 підлягає задоволенню повністю у сумі 95,19 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку розміру втрат від інфляції за період прострочення, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 492,77 грн. інфляційного збільшення боргу за період з 02.07.2016 по 01.10.2016 підлягає задоволенню повністю у сумі 492,77 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 2100,00 грн.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 3 статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-то: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем (замовник) та Адвокатським об'єднанням «Танасишин, Михалевський і Партнери» (виконавець) укладено Договір про надання юридичної допомоги від 05.08.2015 (далі - Договір) та Акт передачі-прийому від 10.06.2016, відповідно до умов яких замовник в порядку та на умовах, визначених договором, доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надавати замовникові юридичну допомогу, в справах, що передаються виконавцю, в обсязі та на умовах, визначених договором.

На підставі Акту передачі-прийому від 10.06.2016 позивач на виконання Договору про надання юридичної допомоги від 05.08.2015 передав Адвокатському об'єднанню «Танасишин, Михалевський і Партнери» матеріали страхової справи ОСОБА_2.

Відповідно до п. 5.1. Договору, підставою для оплати юридичної допомоги виконавця є акт виконаних робіт, складається виконавцем, який передається та підписується замовником.

Згідно Акту виконаних робіт від 25.10.2016 виконавець та замовник дійшли висновку про те, що виконавцем в інтересах замовника надано правову допомогу, яка включає: складання претензії про відшкодування шкоди, складання позовної заяви про відшкодування шкоди та складання розрахунку позовних вимог. Зважаючи на розмір оплати юридичної допомоги, визначений у п. 5.3.Договору, сторони домовились, що розмір оплати в даному випадку складає 2 100,00 грн.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення № 1702 від 01.11.2016 на суму 2 100,00 грн., зі змісту якого вбачається, що зазначена сума була сплачена позивачем на користь Адвокатського об'єднання «Танасишин, Михалевський і Партнери» за надання юридичних послуг згідно Договору про надання юридичної допомоги від 05.08.2015.

Відповідно до абзацу 3 пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права» № 01-8/973 від 14.12.2007, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Частинами 1, 2, 3 статті 28 ГПК України передбачено, що справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Враховуючи ціну позову, обсяг виконаної роботи та виходячи з розумної необхідності зазначених судових витрат для даної справи, витрати на оплату послуг адвоката підлягають задоволенню у сумі 2100,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 1378,00 грн. повністю покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 48, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 11, 22, 509, 524, 533, 625, 993, 1166, 1188, 1191, 1194 Цивільного кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути зі Спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-А; ідентифікаційний код 21642228), з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 3; ідентифікаційний код 20344871) 9 416,16 грн. (дев'ять тисяч чотириста шістнадцять гривень 16 коп.) страхового відшкодування, 95,19 грн. (дев'яносто п'ять гривень 19 коп.) 3 % річних, 492,77 грн. (чотириста дев'яносто дві гривні 77 коп.) інфляційних втрат, 2100,00 грн. (дві тисячі сто гривень 00 коп.) витрат на оплату послуг адвоката, 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

3. Видати накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.02.2017.

Суддя Гумега О.В.