ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2017 р. Справа № 909/962/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2015 р.

у справі № 909/962/15

за позовом: публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» м. Івано-Франківськ

про стягнення коштів в сумі 21383167,27 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: не зявився;

відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №10 від 23.03.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2015 р. (суддя Ю.І. Грица) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» стягнуто кошти в сумі 20 626 843,53 грн., з яких: 10 804 624,95 грн. основного боргу, 8 205 549,30 грн. інфляційних втрат, 785 452,06 грн. 3% річних, 831 217,22 грн. пені та судового збору в розмірі 73 080,00 грн.

Рішення суду мотивоване неналежним виконанням зобовязання відповідачем.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні 7% штрафу у сумі 756 323, 75 грн., в цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно застосовано положення ст.61 Конституції України щодо стягнення і штрафу, і пені, оскільки відмовляючи в цій частині в позові, суд першої інстанції повинен був визнати недійсним частину п.7.2 договору, якою передбачено стягнення як штрафу, так і пені. А оскільки вказаний договір є чинним, відповідач повинен сплатити вказані санкції.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав викладених у рішенні суду.

В подальшому, відповідачем було подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення господарського суду міста Києва у справі 910/3234/16.

На підставі вищевикладеного, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р. зупинено провадження у даній справі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.12.2016 р. поновлено провадження у справі у звязку з прийняттям постанови Вищим господарським судом України 02.06.2016 р. у справі № 910/3234/16, якою рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 р. про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним п.7.2 договору, укладеного між сторонами, у справі № 910/3234/16 залишено без змін.

Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання. Представник відповідача заперечив щодо вимог апеляційної скарги, просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційною інстанцією, 28.08.2012 між «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» (покупець) укладено договір купівлі - продажу природного газу №12/944-БО-15, відповідно до умов якого, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.п. 6.1, 7.2 договору, оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов вказаного договору протягом жовтня-грудня 2012 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 19 248 624, 95 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані та скріплені печатками сторін, а саме: від 27.11.2012 р. за жовтень 2012 року на суму 2 083 162, 00 грн.; від 30.11.2012 р. за листопад 2012 року на суму 5 664 125, 79 грн.; від 31.12.2012 р. за грудень 2012 року на суму 11 501 337, 16 грн.

Враховуючи те, що розрахунок за отриманий природний газ відповідачем проведено частково та з порушенням встановленого договором терміну, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, що виникла в розмірі 21 383 167,27 грн., з яких:

10 804 624,95 грн. сума основного боргу, 82 05 549, 30 грн. інфляційні втрати, 785 452, 06 грн. 3 % річних, 831 217, 22 грн. пеня та 756 323, 75 грн. штраф.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Згідно ст.ст.655,692 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Здійснивши перерахунок основного боргу, суми 3 % річних та інфляційних втрат за жовтень-грудень, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про стягнення з відповідача 10 804 624,95 грн. суми основного боргу, 82 05 549, 30 грн. інфляційних втрат, 785 452, 06 грн. 3% річних.

Щодо стягнення з відповідача 831 217, 22 грн. пені та 756 323, 75 грн. штрафу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 2 ст. 193, 230 ГК України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні в частині стягнення пені та відмовляючи у задоволенні у стягненні штрафу, виходив з норм ст.61 Конституції України, згідно якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Однак, такий висновок місцевого господарського суду є помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із засобів відповідальності у сфері господарювання згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При цьому, необхідно зазначити, що ч.2 ст. 231 ГК України, законодавець прямо передбачив можливість одночасного стягнення пені та штрафу у певних випадках (додаткове стягнення штрафу за критерієм прострочення оплати понад тридцять днів).

Таким чином, з наведеного випливає, що такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено, зокрема, ч.6 ст. 231 ГК України, ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст. 231 ГК України.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 831 217, 22 грн. пені та 756 323, 75 грн. штрафу є обґрунтованими.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача в суді першої інстанції про зменшення розміру штрафу до 1 грн., суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити таке частково, враховуючи таке.

Відповідно до п. 1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Таким чином, суд апеляційної інстанції враховує таке: низький рівень розрахунків споживачів за теплову енергію перед відповідачем, що свідчить наявність дебіторської заборгованості у сумі 10 584 111, 78 грн.; збитковість підприємства, що підтверджується його балансом та звітом про фінансові результати станом на 30.06.2015 р., відповідно до якого, прибутку у підприємства взагалі немає; відсутність інших джерел фінансування, окрім надходження коштів від виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

А отже, враховуючи принцип справедливості та розумності, а також інтереси обох сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що зменшення стягнення штрафу з відповідача на 50 % є обґрунтованим.

А тому, до стягнення з відповідача підлягає сума 831 217, 22 грн. пені та 378 161, 87 грн. штрафу.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

При скасуванні рішення суду проводиться новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України. Згідно цієї ж статті, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судовий збір у сумі 71 764, 56 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. За розгляд справи в суді апеляційної інстанції необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 78 388, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2015 р. у справі

№ 909/962/15 скасувати в частині відмови у стягненні штрафу. В цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача штраф у розмірі 378 161, 87 грн. штрафу.

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» (вул. Індустріальна, буд.34, м. Івано-Франківськ, 76014, код 38162272) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького,6, м. Київ, 01001, ) судовий збір у розмірі 71 764, 56 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 78 388, 00 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Івано-Франківської області видати накази на виконання даної постанови.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Дубник О.П.

ОСОБА_1